Finlands Synskadade nr 10, 2017
———
Finlands Synskadade är organisationstidning för Förbundet Finlands Svenska Synskadade. Tidningen utkommer med 10 nummer/år i svartskrift, punktskrift, på CD och som elektronisk version, se www.fss.fi/aktuellt/fs. Kan också fås som e-postbilaga. Årgång 106.  Nummer 1/2018 utkommer 25.1, deadline 10.1.
Utgivare: Förbundet Finlands Svenska Synskadade rf, Parisgränden 2 A 1, 00560 Helsingfors. Tfn 09-6962 300. Chefredaktör: Sören Jonsson. Tfn 044 712 3017. E-post: soren.jonsson@fss.fi. Meddelanden och annonser mottas av chefredaktören.
Prenumerationer och adressändringar: FSS kansli, tfn 09-6962 300. E-post: kansliet@fss.fi
Pärmbild: Frontveteran Gunnar Hollsten har har fått problem med synen på äldre dar. Han minns ännu tydligt hur det var att rikta maskingeväret mot fiendens skyttegravar.
Bildbeskrivning: Gunnar står utomhus framför en beige-gul vägg. Han har keps på sig, en halsduk och en blå jacka. Under kepsen sticker en vit pannlugg fram. Han ler lite lätt, och kisar med ögonen. 

Få bättre vardagsork tack vare stöd
Syntolken äger showen
Gunilla Löfman gör comeback
Mobbning gav men för livet
Vem är du? Hur ser du?
Synskadade upplevde Malta
Hundra år tillbaka i tiden med gammal tidning
Utblick: Återigen ett nytt förslag till valfrihetslagstiftning
”Krig är rysligt”
Optimism har tagit Lars Löflund långt
Margaretha Berghell – generalens dotter

Aktuellt
Aktuellt i distrikten

Annons: Bostäder uthyres i Vasa 
Annons: Hälsobyn bjuder in till träff 
Annons: Lägenhet uthyres i Närpes

———
Få bättre vardagsork tack vare stöd
Text: Sigrún Bessadóttir, styrelseledamot
Jag tror att de flesta önskar leva ett så ”normalt” liv som möjligt. Detta gäller också synskadade personer. 
För oss som inte känner något annat än ett liv med en synskada är det väl ett självklart mål att det ska gå att leva som alla andra – studera, jobba, gå på fritidsaktiviteter, bilda familj med mera. Då behövs olika stödformer. 
Om jag tar mig själv som ett exempel så försökte jag klara mig ganska länge utan något större stöd. Jag fick visserligen förstorad text i skolan i mitt gamla hemland, Island. På den tiden trodde jag att det var allt som behövdes. Men den sociala biten blev lidande. Som synskadad går man miste om mycket i sin omgivning, saker och ting som andra tar till sig antingen via synen eller kroppsspråk. Synskada brukar ju kallas för ett informationshandikapp.
Det var först när jag började anlita en personlig assistent här i Finland som det gick upp för mig att olika sysslor inte nödvändigtvis måste ta så mycket tid och energi. Att ha någon som fungerar ”som mina ögon” i olika situationer, till exempel i butiken eller på Borgbacken med min son, känns fantastiskt, befriande och tryggt. Att inte känna sig utmattad efter att ha varit någonstans på ett obekant ställe och försökt hitta rätt. 
Ett nyligt exempel är från min sons 5-års kalas. Assistenten kom en timme innan festen började. Vi ställde allt i ordning. När barnen kom hjälpte hon oss två synskadade föräldrar med serveringen men inte minst med att ha översikt över situationen och ibland kolla vad barnen höll på med i sina lekar. Hon berättade och beskrev och vi föräldrar kunde se till att det hela fungerade smidigt. Ingen av barnen undrade vem tanten var; hon är i alla fall inte tillräckligt gammal för att vara farmor. 
Jag uppmanar synskadade att ta del av de stödformer som erbjuds. Även om man till exempel förlorar synen på äldre dagar finns det olika stödformer såsom personlig assistans och olika slags hjälpmedel att tillgå. 
Nu väntar jag på att mina isländska vänner med olika funktionsnedsättningar ska få lagstadgad rätt till personlig assistans. 
———
Syntolken äger showen
Text: Sören Jonsson
Enligt Sveriges kanske mest kända syntolk Peter Lilliecrona måste syntolken våga ta plats. Synskadade besökare kommer i första hand till en föreställning för att den är syntolkad – därför är inga repliker heliga. 
Peter Lilliecrona är född i en teaterfamilj. Hans pappa var skådespelare – känd som Farbror Melker i Vi på Saltkråkan. Lilliecrona fick följa med sin pappa på inspelningsplatser och umgicks mycket med andra skådespelare. När han sedan skulle välja yrke var kulturbranschen ett självklart val. Han började jobba på teatern och fick hoppa in som statist, allt-i-allo och även testa på att syntolka. Publiken älskade hans sätt att syntolka. Han var beskrivande och underhållande på samma gång. Det här var 1991.
– Att jag fortsatt är för att jag ser glädjen hos dem jag gör det för. Folk omfamnar mig efter föreställningar. Det är roligt och givande att dela med sig av vad man ser och upplever. Jag tycker att syntolkning är en jätteviktig tillgänglighetsfråga.
Lilliecrona ger ett exempel. 
– Jag syntolkade nyligen James Bond-filmen Spectre. Ingen har tidigare syntolkat actionfilmer i Sverige. Efteråt utbrast en kille: ”Wow! Äntligen kan vi vara med på biljakter, skjutscener och pang-pang! Det var spännande! Kan ni tolka mer action?” 
Med respekt för pjäsen
Synen på syntolkning har förändrats under Lilliecronas karriär. Tidigare var det dramaturger som syntolkade teaterpjäser. Av hänsyn till teaterpjäsen var de ofta tysta. De ville inte störa. Det här tycker Lilliecrona är helt fel inställning. 
– Vi som syntolkar måste ta plats! Vi är i salongen för att hjälpa de som inte ser. Jag anser att syntolken är viktigare än skådespelarna. Den synskadade publiken kommer till föreställningen tack vare att den är syntolkad. Annars skulle de kunna gå på vilken annan föreställning som helst. Därför säger jag till mig själv att jag är viktigare än skådespelarna. Jag gör mitt bästa för att lyfta föreställningen. Om jag måste prata över en replik så gör jag det. 
Syntolkning handlar om respekt och tillit, anser Lilliecrona. En syntolk äger rätten att tolka. Det är han eller hon som har kunskap om föreställningen. Ingen annan än syntolken bestämmer vad som ska sägas.  
I Sverige har man kommit längre än Finland med att syntolka teve och film: Melodifestivalen, Allsång på Skansen, tevegalor, barnprogram och filmer syntolkas. Sverige har till och med syntolkat en porrfilm en gång. Men enligt Lilliecrona är man långt efter Storbritannien och Tyskland.
Vad ska man tänka på gällande språket när man syntolkar? 
– Jag tycker att man inte ska göra det för komplicerat. Det blir bara svårt för dem som lyssnar. Våga prata. Våga prata mycket. Hitta en nyans i språket som inte tar över showen men som är intressant att lyssna på. Ingen orkar nämligen lyssna på en monoton röst. 
Det är kanske en omöjlig fråga, men hurdan är en bra syntolkning? 
– Jag tänker att man måste utgå från sig själv. Om man tycker om att berätta historier kan man bli en bra syntolk. Jag utgår från mina egna referenser när jag syntolkar. 
Det finns ingenting som heter spontantolkning. Syntolkning bygger på att syntolken känner till pjäsen utan och innan. Syntolken har ett manus som han eller hon utgår från. Men syntolken får inte helt låsa sig i manuset. Det krävs lite spontanitet också. 
– Man måste släppa tyglarna och låta orden komma ut ocensurerat. 
Förberedelse handlar om mer än bara att veta vad man ska säga. 
– Om jag är trygg i det jag gör så avspeglar det sig i min röst. Min röst är trots allt mitt viktigaste verktyg vid sidan om ögonen. När jag är trygg så känner sig publiken också trygg.
Seminarium i Helsingfors
Förbundet Finlands Svenska Synskadade ordnade i slutet av oktober ett syntolkningsseminarium för kulturaktörer. Peter Lilliecrona föreläste på seminariet. Erica Othman berättade om hur Finlands Nationalgalleri jobbar med syntolkning. De ordnar syntolkade vandringar i museerna, men tyvärr är det inte många synskadade personer som deltar. Ibland har det inte kommit en enda person. 
– Syntolken lånar ut sina ögon och verbaliserar det den ser. Syntolkning är en subjektiv process. Oberoende hur neutrala vi försöker vara i vår beskrivning är vår urvalsprocess eller de synintryck vi väljer att lyfta fram subjektiva, sade Rita Paqvalén verksamhetsledare för föreningen Kultur för alla på seminariet. 
Hon skulle vilja väcka diskussion kring normkreativitet. 
– Hur kan vi syntolka personer på scenen, utan att befästa fördomar och normativa föreställningar om till exempel kroppsform, utseende, funktionsvariation, etnicitet och könsuttryck? Genom att beskriva det som avviker från normen och lämna det normativa omarkerat, så befäster syntolken fördomar. Jag tycker att det är en intressant fråga som är värd att tänka på. Hur vill du själv bli beskriven? •

UT OCH IN. Syntolken är med i ur och skur. Peter Lilliecrona grundade föreningen Syntolkning Nu år 2001. Foto: Mattz Birath och Mikael Persson/MiP Media

Bildbeskrivning. Fyra bilder i ett bildkollage. 
På den övre vänstra bilden står Peter Lilliecrona bakom publikläktaren på något utomhusevenemang. Han håller en mikrofon i handen nära munnen. I örat har han en öronsnäcka, och på jackan finns en namnbricka med texten ”SYNTOLK”. 
På nästa bild håller Peter i ett paraply med texten ”Syntolkning Nu” I andra handen håller han mikrofonen. Bredvid honom finns en antenn på ett stativ. Även denna bild är tagen utomhus. Peter står vid en grön gräsmatta.
Den tredje bilden föreställer Peter vid ett mixerbord. Han har ett headset på sig, en lampa framför sig och tittar intensivt, uppmärksamt framåt – förbi kameran. I bakgrunden syns en hylla mad mappar. 
Den sista bilden sitter Peter framför datorn iklädd skjorta. Han gestikulerar med båda händerna och håller dem som om han skulle ta emot en stor boll.

ÖGON. Pipsa Toikka syntolkade en scen ur Viirus pjäs Mästaren och Margarita under syntolkningsseminasiet.
Bildbeskrivning: Människor sitter på rad. Alla förutom en person har ögonbindel på sig. Den enda personen som ser är syntolk, Pipsa Toikka, som lutar mot sin hand. Tummen pressar in sig i hennes vänstra kind. Hon tittar framåt. 
——-
Gunilla Löfman gör comeback
Text och foto: Sören Jonsson
Gunilla Löfman från Nagu valdes med stor majoritet till FSS styrelseordförande. Mandatet är två år. Hon har även tidigare varit ordförande för förbundet. 
Det var inget vanligt höstmöte i år. Det går inte att hymla om den saken. Mötet handlade till stor del av två saker: Sune Huldin och erfarenhetstalarna. De stadgeenliga ärendena behandlades rappt och punktligt på grund av en ständigt påtaglig tidsbrist. 
Debatten om erfarenhetstalarna börjar kännas som en långkörare. Men det är kanske bäst att ta det från början i varje fall. Förbundet har i årtionden haft informatörsverksamhet. Från och med 2017 bytte förbundet benämningen på informatörsverksamheten: ”informatör” byttes ut till ”erfarenhetstalare”. Erfarenhetstalare är fortfarande synskadade personer som berättar hur det är att leva med en synnedsättning. Betoningen ligger numera på personliga erfarenheter. 
Förbundet ordnade en kurs för intresserade under vårvintern. Efter kursen fick de nya erfarenhetstalarna riktlinjer hem med posten. Det har onekligen blivit mer byråkrati för att få ta emot ett uppdrag, men dessa uppgifter behövs för att kunna rapportera om verksamheten till finansiärer. Förbundet har erfarenhetstalare i alla distrikt.
Ann-Britt Mattbäck var en av dem som debatterade den motion som hade lämnats in om erfarenhetstalarnas riktlinjer. Hon motsätter sig riktlinjerna i sin helhet.
– Måste jag verkligen fråga om jag får gå ut och informera? Behöver förbundet veta vad jag tänker säga? Jag upplever det som förmynderi och det känns mycket kränkande, sade hon på mötet.
Mattbäck motsatte sig också att förbundet har valt ut ett fåtal personer som får informera i förbundets namn. Det vill säga just de som gått den omnämnda kurs. Enligt henne borde man i stället värdesätta att synskadade personer vill gå ut och informera. Förbundet ska uppmuntra synskadade att informera i stället för att reglera dem. 
Motionen fick inget understöd på höstmötet och kunde förkastas.
Sune avgick självmant
Styrelsen föreslog att ordförande Huldin skulle avsättas, med motivering att han har motarbetat och försvårat styrelsearbetet. Huldin har enligt styrelsen haft en skev tidsanvändning och inte godtagit majoritetsbeslut.
Sune Huldin har upprepade gånger tagit erfarenhetstalarna till diskussion på styrelsemöten. Enligt den övriga styrelsen vägrar Huldin att acceptera det majoritetsbeslut som redan är fattat. Enligt dem är det svårt att arbeta tillsammans med honom. 
Övriga styrelsemedlemmar meddelade under höstmötet att de avgår ifall Huldin får fortsatt förtroende.
– Om medlemmarna har förtroende för styrelseordförande så betyder det att de har missförtroende för resten av styrelsen, sade vice ordförande Anders Nyberg. 
Leif Karp sammanfattade diskussionen i ett inlägg under höstmötet.
– Det är en prekär situation på många sätt. Det kan vi alla vara överens om. Det som är i ögonfallande för mig är att ordförande tar upp erfarenhetstalarna gång på gång. På höstmötet 2016 godkände vi verksamhetsplanen för 2017 där det står att styrelsen ska jobba för att förverkliga tanken om erfarenhetstalare. Vi medlemmar har godkänt verksamhetsplanen. Den enda som inte har arbetat för att förverkliga verksamhetsplanen är ordförande. Eftersom han uppenbarligen har motarbetat styrelsen anser jag att han borde avsättas.
Efter många inlägg i debatten, både för och emot, tar Huldin till orda:
– Personligen älskar jag många av er, och jag vill inte stå i vägen för förbundet. Jag avgår med omedelbar verkan och kommer aldrig mer att jobba för FSS.
Gunilla Löfman valdes
När det var dags att välja en ny ordförande ställde två kandidater upp: Anders Nyberg och Gunilla Löfman. Löfman valdes med 36 röster mot 20. Åtta röstade blankt.
– Jag är alldeles omskakad över att ha blivit vald. Jag har skaffat nya erfarenheter under de här åren som jag har varit borta. Därför känns det intressant att få göra comeback. Till först vill jag lyssna, analysera och få en uppfattning om vilka utmaningar förbundet står inför i dag. 
Arbetet inom förbundet är stundvis krävande. Det vet Löfman. Hon har tänkt mycket på varför det hettar till så ofta i debatten på vår- och höstmöten. Eller som Bengt Ahlvik så väl uttrycker det ”Det är ett väldigt konstigt förbund vi har. Det är alltid i kris. Det är inte första gången som det verkar vara kris i förbundsstyrelsen. Jag har varit borta i två år och satt i styrelsen i tio år. Som ledamot har man det lite lättare, som vice ordförande är man förmedlare och som ordförande får man ta all skit.”
Enligt Löfman beror detta på att alla medlemmar har tydliga krav på sitt eget förbund. 
– Det är något som jag verkligen har funderat på. Jag tror att det beror på att vi alla kämpar med vår vardag. Det fanns dagar då jag skulle vilja hoppa in i ett dike och gömma mig i. Jag har upplevt att livet på sätt och vis är över. Vi alla har en ständig kamp att klara vardagen. Därför sätter vi våra egna behov före alla andras. Och därför törnar vi ihop med varandra. 
Eftersom Gunilla Löfman inte har varit med i styrelsearbetet under en längre tid vill hon först iaktta och analysera. 
– Jag tänker ta en lugn start. Det är viktigt för mig att inse att det har hänt en hel del på de sex år som jag varit borta. Jag vill lyssna på dem som sitter i styrelsen. Jag vill prata med alla som jobbar i förbundet för att få en uppfattning om hur saker och ting fungerar.
Vad är dina visioner för förbundet?
– Vi behöver komma ihåg att FSS finns till för alla finlandssvenska synskadade, inte bara de medlemmar som är aktiva i föreningslivet. Det finns olika småsaker som man behöver hjälp med när man har en synskada som samhället inte bjuder på. Det är dessa saker som förbundet ska jobba för. 
Hon ger ett exempel. 
– Mitt hjärta dunkar för alla människor som är ensamma. Det är många synskadade personer som är ofrivilligt ensamma. Jag drömmer om att alla människor som har en funktionsnedsättning ska få en guldkant i vardagen och hitta någon som lyssnar och förstår.
Förutom ordförandeval valdes också övriga styrelseposter. På höstmötet valdes Emma Rasela (Helsingfors), Carl-Erik Mattlar (Korsholm) och Ulla Jensen (Helsingfors) till styrelseledamöter. Förutom de nyvalda sitter även vice ordförande Anders Nyberg (Karleby) samt ledamöterna Johan Sundholm (Raseborg), Paulina Hannus (Borgå) och Fredrik Lindeman (Sund, Åland) i styrelsen. •

KRITISK. Ann-Britt Mattbäck var inte sen att säga vad hon tycker. Enligt henne går förbundets erfarenhetstalarverksamhet åt fel riktning. 
ADJÖ FSS. Sune Huldin anser att det var en maktkamp inom styrelsen som gjorde att han fick lämna posten. Han har känt sig motarbetad ända sedan start.

Bildbeskrivning: Gunilla Löfman ler. Hon har ett smycke bestående av stora stenar på sig. 
Röstningssedlar i en hög. På den översta sedeln kan man utläsa namnet ”Gunilla”.
Ann-Britt Mattbäck står och talar i en mikrofon som hon själv håller i. Hon har en randig kavaj på sig. 
Sune Huldin står med händerna i kors, med ytterrocken på. Han klämmer sin vita käpp under den högra armen. Bilden är tagen inomhus. Hans hår är rufsigt och han har en neutral, lite besviken, min. Han ser rakt in i kameran. 
———
Annons: Bostäder uthyres i Vasa 
Tre lägenheter uthyres till synskadade personer i Vasa. Souranders fond, som förvaltas av Samfundet Folkhälsan erbjuder nu till subventionerat pris hyresbostäder för synskadade i Folkhälsanhuset Wasa. 2 rum + kokvrå och 54 m2. Månadshyran är 480 euro + vattenavgift 18 euro + servicevederlag 95 euro. Totalhyran är alltså 593 euro/mån. Hyresgästen ingår eget elavtal. 
Servicevederlaget innefattar trygghetsalarm 24/7 samt möjlighet att delta i program och aktiviteter som ordnas för invånarna Folkhälsan tillämpar WHO:s definition av en synskada kategori 1 som krav för att bo i en synskadebostad.
För mer information: 
Johan Aminoff på Folkhälsan, tfn 044-7883779, johan.aminoff@folkhalsan.fi
——-
Annons: Hälsobyn bjuder in till träff 
Rehabiliteringshuset utvecklar webbtjänster för synskadade till webbplatsen 
hälsobyn.fi. Vi önskar få höra dina synpunkter. Hurdan kunde tjänsten vara och vad borde den innehålla? Hälsobyn.fi är en digital vårdtjänst som utvecklats av professionella inom hälsovården tillsammans med patienterna.
Workshopen kommer att hållas den 11 januari klockan 16–18 på Gradus-huset i Helsingfors (Paciusgatan 25, ingång vi Bergtrappsgatan 6). 
Program: Presentation av Hälsobyn och Rehabiliteringshuset, Workshoparbete, Sammanfattning och diskussion, Kaffeservering.
Anmäl dig senast den 7 januari 2018! De 30 första anmälda ryms med.
http://palaute.hus.fi/Online/QA/QADataEntry.aspx?Q=00400127840&FL=0
Förfrågningar: nea.marjanen@hus.fi
———
Mobbning gav men för livet
Text och foto: Sören Jonsson
Celinda Byskata fick utstå grov skolmobbning och dödshot i tonåren. Mobbarna bröt ner henne mentalt. Hon kände sig dum, värdelös och äcklig. Än i dag lever hon med psykisk ohälsa.  
Trebarnsmamman Celinda Byskata, 39, bor i Ekenäs tillsammans med sin livskärlek. Hon jobbar deltid med att skriva, något som han alltid velat. Utifrån verkar livspusslet sagolikt, men Byskata lider av en osynlig funktionsnedsättning som ibland tar musten ur henne. Hennes grundsjukdom är depression. 
– Jag har ingen synskada, men jag har en funktionsnedsättning som sitter mellan öronen. Jag har haft psykisk ohälsa i flera, flera år och kommer antagligen att kämpa med det resten av livet. Jag försöker konstant hantera sjukdomen för att leva mitt liv så bra som möjligt. Där tror jag att vi har mycket gemensamt. 
Celinda Byskata kommer från en beskyddande familj och hade en lycklig barndom fram till skolåldern. När hon var sju år fick hennes pappa jobb i Moskva. Familjen tog sitt pick och pack och flyttade dit. Tre år senare återvände familjen till Finland igen. Celinda fick börja en ny skola. 
– Rektorn samlade skolan till morgonsamling. Men gjorde enligt mig ett oförlåtligt misstag. Han presenterade mig med orden: ”Vi har en ny elev i skolan. Hon kommer från Ryssland.” Där började ett tio år långt skolhelvete. Från dag ett blev jag mobbad. Det började som verbal mobbning. Jag fick höra grövre skällsord än jag någonsin tidigare hört. Pojkarna på klassen var mer fysiska. De tafsade på mig, knuffade omkull mig, rev mig i håret, stal mina saker och kastade stenfyllda snöbollar på mig. 
Hon tog upp saken med sina föräldrar. De kontaktade skolan, men skolan blånekade. Det var 1980-tal och man pratade inte om mobbning. 
Celinda bet ihop. Hon räknade dagarna för att få börja högstadiet. I högstadiet skulle det kanske bli bättre, intalade hon sig själv. Med nya elever och en större skola fanns det möjlighet att lämna mobbningen bakom sig.
– Allt blev i stället hundrafalt värre. Det  fysiska våldet ökade. En jämngammal hotade att döda mig, han hotade att våldta mig, han hotade att misshandla mig. Det var svårt för en 13-årig flicka att veta om hoten var verkliga. Men min rädsla var verklig. 
Våldet och skällsorden bröt till slut ner henne. 
– Min självkänsla och mitt självförtroende krossades totalt. Jag visste inte vem jag var och vad jag ville. Jag ville bara överleva. Det blev allt tyngre att leva.
En dag knuffades hon ner för en spiraltrappa i skolan. Hon skickades till sjukhus och fick efter många om och men byta skola. 
– Jag åkte buss i 45 minuter per riktning, men det var det värt. I den nya skolan fick jag vänner. Det var jättekonstigt. Jag var inte van vid att någon visade positiva känslor mot mig. 
Inombords var hon fortfarande osäker. Hon trodde att de nya vännerna bara låtsades vara vänner. 
När det var dags för gymnasiet valde Celinda hemorten. De värsta mobbarna var borta, men hon kände sig utanför och oönskad. 
Vid yrkeshögskolan började livet. Hon fick många nya vänner. Festade hejvilt. Träffade sin man. Flyttade ihop och stadgade sig. 
– Sedan rullade livet på. Jag fick deltidsjobb och kämpade med vardagen. Jag kände mig väldigt borttappad. Stundvis mådde jag riktigt dåligt. Värst blev det senare när jag fick mitt första fasta jobb och blev mobbad på arbetsplatsen. Det väckte mina gamla skoltrauman på nytt. 
Hon fick tre barn som hon är stolt över. Det är barnen och hennes man som har fått henne att orka också de perioder hon mått sämre. Psykisk ohälsa tär också på familjen, men hon har alltid kämpat vidare.
Men 2009 kom den totala kraschen. Hon såg varken någon ljusning eller mening med livet. Hon var ett levande spöke som vägde 45 kilo. Hon fick sin första diagnos och tack vare det även god vård.  
– Efter diagnoserna har jag gått i terapi. För att fortsättningsvis må bättre äter jag medicin.
– Jag har ingen vit käpp, behöver inte punktskrift, men jag behöver mina terapeuter, min psykiatrer, mina mediciner och mina meditationsövningar som jag använder för att orka.
Hon anser att det fortfarande pratas för lite om psykisk ohälsa. 
– Psykisk ohälsa är ännu förknippat med fördomar, stigma och skam. Därför vill jag berätta om mina erfarenheter, och därför har jag utbildat mig till erfarenhetsexpert. Jag tycker inte att jag har något att skämmas för. Det är inte mitt fel att jag har blivit sjuk. Och just nu mår jag bra. Det går att må bra och gå vidare trots att man haft psykisk ohälsa. •

Celinda Byskata föreläste på FSS höstmöte. 

FRUKTAT MÖTE. Celinda Byskata har till viss del klarat av att förlåta mobbarna och de som såg på. Men hon kan aldrig förlåta alla vuxna som lät mobbningen pågå.
Bildbeskrivning: Celinda Byskata framför en krämig grön bakgrund. Celinda har brunt, långt hår.
———
Vem är du? Hur ser du?
Text: Camilla Blomstedt och Sören Jonsson
Läs mer på fss.fi

Författaren Berndt Berglund har ett inbitet historieintresse. Just nu skriver han på sin bok om franska revolutionen. Han har en hel arsenal glasögon hemma eftersom hans syn varierar från dag till dag.
”Mörker vållar det största problemet. Redan när det skymmer får jag svårt att se. Därför bär jag ständigt med mig solglasögon och ficklampa. Med hjälp av dem kan jag reglera ljusförhållandet. På en mulen vinterdag är det som värst. När allting är vitt och kontrastlöst är det lätt hänt att jag ligger på knä i någon snödriva. Men det är smällar som man får ta för att röra sig självständigt.”

När synnedsättningen kommer smygande är det lätt att man anpassar sig och inte inser graden av den. För Eivor Hafström var beskedet om körförbud en chock.
”Jag märkte att synen blivit sämre och gick till optikern. Jag skickades med remiss till olika läkare. Jag fick körförbud, vilket kom som en chock. Synen hade ju inte blivit dålig under en natt, utan gradvis, vilket gjorde att jag vant mig vid att se som jag gjorde. Det kändes som att en del av min frihet fråntogs. Jag försökte föreslå att jag endast kör i dagsljus och inom ett begränsat område, men det gick ju förstås inte.
Mina ögon är överlag långsamma och det tar tid för dem att vänja sig vid ljusskillnader och kontraster mellan solljus och skugga. Därför föredrar jag mulna ljusa dagar. Att till exempel hitta ett sockerpaket i butikshyllorna med en massa produkter tar en oändlighet för mig. Jag ser inte helheten pga små blinda fläckar i centrala delen av synfältet.”

Barbro Puharinen är glad för vännerna hon fått via synskadeföreningen. Hon efterlyser högre ljud på övergångsställena i Vasa, men är tacksam för att så många Vasabor erbjuder hjälp.
”Barn och djur har alltid varit nära hjärtat. Som mest har vi haft sex katter samtidigt. Det var en ljuvlig tid. Vart man än såg, så såg man något otroligt gulligt. I dag anser jag att det inte är så farligt att förlora synen. Man kan leva ett riktigt bra liv på det här sättet också. Jag tycker fortfarande om att läsa, men jag läser talböcker i stället för tryckta böcker.”

En synnedsättning är inget hinder för att motionera. Det vet Fjalar Nylund, som deltagit 20 gånger med ledsagare i Kanonloppet.
”Jag har levt mitt liv på havet i flera årtionden. Jag har varit stuert och köksmästare på olika lastbåtar och åkt omkring i världen. I dag lever jag på fast mark och föredrar trädgårdslandet framför allt annat. Att ligga på knäna i myllan och fixa trädgård, hus och hem är min passion. Jag har det nog rätt så bra.” 

Det är viktigt att ställa frågor. Tillgängligheten i samhället kan inte bli bättre om man inte öppet kan tala om hur det är att leva med synnedsättning, säger Petri Nokkala.
”Min hälsning till seende personer är att våga komma fram och tala. Man ska inte vara rädd för att ställa frågor, tvärtom. Jag svarar gärna på frågor som har med min synnedsättning att göra, för det är ett bra sätt att få ut information och öka medvetenheten om synskador och hur det är att leva med en synnedsättning.”

———
Synskadade upplevde Malta
Text: Ann-Sofie Grankulla och Ann-Britt Mattbäck, Foto: Ann-Sofie Grankulla
För ett par år sedan hade Norra Österbottens Svenska Synskadade besök av Rita Criminales, utbytesstuderande och synskadeinstruktör från Malta. Hennes berättelse inspirerade föreningen att göra en studie- och rekreationsresa till landet.
Äventyret började när planet studsade mot marken och vi klev ut till sol och värme. Ett sorl av olika språk mötte våra öron, Malta besöks nämligen av nästan två miljoner turister varje år från hela världen. Efter en kort bussresa kom vi till vårt hotell Dolmen Resort, där vi fick en guidad rundtur för att lära oss hitta bland faciliteterna. Det fanns flera pooler och matserveringar samt en spaavdelning, som erbjöd olika behandlingar.   
Under vår vistelse på Malta gjorde vi många intressanta utflykter. Första utflykten gick till huvudstaden Valletta, som är Europas minsta huvudstad: endast en kilometer lång och 600 meter bred. Staden omges av en djup vallgrav. I Valletta bor 6 000 personer, men dagtid vistas många fler i staden. Ca 30 000 personer jobbar i Valletta och därutöver ett stort antal turister. Valletta grundades på 1500-talet av Johanniterriddarna, som byggde upp staden vid kusten eftersom de hade en stor flotta och var beroende av en hamn. Under 2:a världskriget förstördes ca 80 procent av byggnaderna i Valletta, men de flesta har återuppbyggts till ursprungligt skick. Valletta finns med på Unescos världsarvslista.   
Vår guide Vanessa Mifsud berättade med inlevelse om stadens fascinerande historia och om de olika byggnaderna. Vi besökte bland annat Johannes Döparens katedral, som har en enkel fasad, men insidan rymmer en otrolig barockskatt! Konstnären Caravaggios berömda målning av Halshuggningen på Johannes Döparen gjorde ett starkt intryck på oss. Det är det enda verk han signerat, detta i blodet från halshuggningen.  Vi hade också tid att ströva runt i staden och kunde beundra bl a en del maltesiska hantverk. Trottoarerna var ställvis både smala och ojämna, men den vita käppen respekterades och vi kunde röra oss relativt tryggt. 
Nästa äventyr företogs med färja ut till grannön Gozo. Medan vi väntade på färjan sjöng vi ”i kapp” med en grupp fransmän. De sjöng en sång på franska och vi svarade med ”Vi gå över daggstänkta berg”... Enligt vår egen bedömning så segrade vi nog i ”Eurovisions-fighten”! Båtturen tog ca 40 minuter och framme på Gozo väntade en buss. 
Vi åkte till staden Victoria som är belägen mitt på ön. Vi gick de många, många trappstegen upp till det gamla citadellet, dit folk tidigare tog sin tillflykt när krigiska fiender och pirater hemsökte ön. Från citadellets murar var utsikten hänförande. Även de som inget såg kunde uppleva historiens vingslag genom guidens medryckande berättelser om platsen. 
Maltas ledarhundar
En av höjdpunkterna under resan var en gemensam middag på en restaurang i Valletta med representanter från Malta guide dogs foundation, MGTF. Vi träffade ordförande Leone Sciberras, som har två ledarhundar – en som jobbar och en pensionerad. Vi träffade också Kevin Cutajar, som studerat på Universitet till jurist, trots att han är helt blind. Rita Criminales jobbar som synskadeinstruktör och Lilibeth Cachia fungerar som sekreterare för ledarhundsföreningen. De berättade om verksamheten och om synskadades situation på Malta.
Det finns 7 000 synskadade personer på Malta, vilket utgör 1,75 procent av befolkningen. Förutom lön eller pension får synskadade ett så kallat ”handikappbidrag” på 400 euro per månad som ska täcka utgifter som uppstår på grund av synnedsättningen. De har ingen färdtjänst, men får rabatt på allmänna färdmedel. Personliga assistenter bekostas av hälso- och sociala myndigheter. 
Rita Criminales kartlägger synskadades hjälpbehov och hon informerar om datorer, telefoner och kringutrustning till dessa. Hon ger undervisning i ADL och käppteknik. Undervisningen är gratis för synskadade, men den vita käppen bekostar de själva. De har ingen förening som motsvarar vår distriktsförening, utan alla sociala evenemang ordnas i MGDF:s regi. De jobbar även för att förbättra levnadsförhållandena för synskadade. Till exempel så fick man tidigare ha endast en ledarhund per flygplan på Malta Airline, men genom deras påverkansarbete  är det numera tillåtet att ha två ledarhundar på samma flyg. Ledarhundarna flyger givetvis gratis. Likaså är det tillåtet att ha med ledarhundar på restauranger och andra allmänna platser. I november står MGDF värdar för ett internationellt seminarium för ledarhundsorganisationer.
De dagar när vi inte hade inbokat några utflykter tillbringades under trevlig samvaro vid poolen eller på stranden. Sammanfattningsvis kan konstateras att vi upplevt mycket och det har varit en lärorik och alldeles underbar resa! •
Fakta om Malta:
Malta är Europas sydligaste land med drygt 400 000 invånare. 
Ö-nationen har två officiella språk, maltesiska (som är nära släkt med arabiska) och engelska. Ön är ca 28 km lång och 17 km bred. 
Malta blev självständig år 1964 och utropades till republik år 1974. Tidigare lydde Malta under Brittisk styre och därför kör de på ”fel” sida av vägen, likaså är skoluniformer en kvarleva från den brittiska tiden. 
Malta blev medlem i EU 1 maj 2004. 
Turismen är den främsta inkomstkällan, vilket lett till ett uppsving för byggindustrin. Även finansbranschen och industri som tillverkar el-komponenter, leksaker, glasögon mm sysselsätter en stor del av den arbetsföra befolkningen. 

Bildbeskrivningar:
Maltaresenärer sitter i en båt som åker nära en brant klippvägg. Närmast i bild sitter Seppo Sjö med öppen mun. Han säger någonting. Resenärerna har stora orangea flytvästar på sig. 
18 personer i en pool. Människorna viftar med båda händerna i luften mot kameran.
Guide står bortvänd från kameran bakom ett paraply. Framför henne står resenärerna och lyssnar. 
Ett gult fordon full med resenärer. Fordonet har inga fönster.  
———
Hundra år tillbaka i tiden med gammal tidning
Vad skrev man om för hundra år sedan i synskadades tidning? Finlands 100-årsjubileum till ära har Finlands Synskadade grävt i arkivet. Karl-Oskar Skogster skänkte ett gammalt exemplar av Tidning för Finlands Blinda till förbundet. Tidningen är från november 1917. 

Blindas kamp för tillvaron 
Vem av oss har icke någon gång hört en seende förvånad utbrista: huru kunna de blinda vara så märkvärdigt glada? Denna fråga kan ej undgå att såra oss. Skulle jag då icke ha någon anledning att vara glad? Berövar då blindheten all möjlighet till livsglädje? Nej, och tusen gånger nej, det kan och får icke vara så! Låt vara, att bevarandet av vårt goda humör ibland, till följd av vidriga yttre förhållanden och brist på andlig vederkvickelse kan överstiga våra krafter, men vi behöva ej därför förlora modet, ty då den enskildas kraft sviker, kunna vi med gemensamma krafter stödja henne. 
Text: Anna Friman

Förbjud rakvatten!
I början av detta nu pågående uppskakande krig hade den ryska regeringen helt och hållet förbjudet försäljning av alkoholartiga drycker. Följderna av denna lag blevo ögonskenliga: folket bliva nyktert; förbrytelser blevo sällsynta; fängelserna invånarantal minskas betydligt. Likväl har varje medalj sin avigsida. Många olyckliga kunde icke genast övergiva sin inrotade vana, varför de begynte dricka tekniska alkoholsurrogat, som funnos till salu; man drack och man dricker ännu denaturerad sprit vilken allmänt användes till bränsle även som i lackfernissa polityr, au de cologne. Av dessa surrogat är luktvattnet det farligaste, emedan däri icke ingår vanlig alkohol utan så kallad träalkohol. Denna träalkohol är ett mycket farligt gift vars intagande ofta har döden till påfund. Om den olycklige icke dött under de första timmarna, hotar honom en ny fara: han förlorar rätt ofta fullständigt och för alltid sin syn. Fri försäljning av varje slags gift under vilken form eller beskaffenhet som helst  bör förbjudas. Inga åtgärder, inga lagar äro för stänga, för obevekliga när fara hotar synsinnet, ja, själva livet. 
Text: Dr. Nemser, läkare, Petrograd
———
Utblick: Återigen ett nytt förslag till valfrihetslagstiftning
Text: Erik Munsterhjelm, Sakkunnig inom social- och hälsovård, Folktinget
Regeringen har nyligen offentliggjort ett utkast till lagstiftning om valfrihet inom social- och hälsovården. Då jag först tog del av texten infann sig en väldigt påtaglig känsla av déjà vu. Det är ändå inte helt oväntat eftersom det torde vara fråga om sjätte eller sjunde versionen av lagen (jag måste erkänna att jag tappat räkningen!). 
Den långdragna processen vittnar dels om att det är en utmanande lagstiftningshelhet, dels om att det i regeringen finns djupa ideologiska skillnader i synen på social- och hälsovården. Det är allmänt känt att det förslag vi nu har för handen i grund och botten är resultatet av en politisk överenskommelse då regeringsförhandlingarna fördes innan den nuvarande regeringen bildades. Nu, drygt två år senare, skapar de ideologiska skillnaderna märkbara svårigheter för regeringen att få projektet i mål. 
Innan det nu aktuella lagutkastet publicerades fick vi återigen beskåda en några veckor lång politisk armbrytning. Den som följde med noggrannare minns att det främst var fråga om vilken roll kundsedlarna skulle ha i förslaget. Kundsedlarna fick sedan en stark roll och det kan ses som en kompensation för att den så kallade tvångsbolagiseringen tagits bort. Enligt utkastet har landskapet (i praktiken landskapets affärsverk) rätt att producera direktvaltjänster (grundläggande social- och hälsovårdstjänster) utan att avskilja tjänsteproduktionen till ett skilt bolag.
Men den som synar utkastet närmare märker snart att det ändå innehåller element som åtminstone innebär en stark uppmuntran för landskapen att bolagisera åtminstone andra än direktvalstjänster. Detta har att göra för det första med de så kallade kundsedeltjänsterna. Tanken är att den som har behov går utöver direktvalstjänsterna, t.ex. personlig assistans, hemservice eller höftledsoperation, har rätt att få en kundsedel. Kundsedeln kan ändå inte nyttjas hos affärsverket själv utan enbart hos andra vårdproducenter. Vill landskapets affärsverk alltså vara med och konkurrera om de kunder som väljer att ta emot en kundsedel, måste affärsverket bolagisera sin serviceproduktion. 
Motsvarande struktur finns också inom den personliga budgeten. Den kund som har rätt att få sina tjänster ordnade genom personlig budget kan inte få sin service producerad av landskapets affärsverk. Valmöjligheterna är nämligen begränsade till privata och tredje sektorns aktörer. I klarspråk betyder detta att om landskapet vill kunna erbjuda sin service åt dem som har personlig budget, måste de bolagisera sin service. Nämnda bestämmelse rimmar också illa med den ideologi som finns bakom den personliga budgeteringen. Tanken är att man ska kunna skräddarsy servicen i enlighet med klientens behov. Då borde det vara fritt att välja olika typer av serviceproducenter, också offentliga, så att man skapar en välfungerande helhet. Det är absolut skäl att ändra förslaget till denna del. 
Sammanfattningsvis kan man konstatera att den offentliga serviceproduktionen är behäftad med betydande begränsningar i det aktuella förslaget. Man kan ändå inte kategoriskt säga att offentlig vård skulle vara bättre än privat eller vice versa. Den offentliga vården har ändå det ultimata ansvaret för att alla har tillgång till den social- och hälsovård de behöver, medan privata vårdproducenter mer eller mindre fritt kan välja var, när och hur de tillhandahåller service. Därför borde också utgångsläget vara så jämlikt som möjligt för alla producenter. •

Bildbeskrivning: Två ritade figurer bryter hand. Den ana är orange och den andra vit. Man ser armbrytningen ovanifrån. 
———
”Krig är rysligt”
Text och foto: Sören Jonsson
Gunnar Hollstens syn på krig förändrades när han stod öga mot öga med en sovjetisk soldat. 
När vinterkriget bryter ut den 30 november 1939 sitter Gunnar Hollsten tillsammans med sin far i en fiskebåt på väg från Hitis till Dragsfjärd. Han är 16 år och hjälper sin far med jordbruket. De ska skaffa foder till korna. 
– Vi talar om hur spänt läget är i Finland. Plötsligt hör vi maskinbuller. Vi tittar upp mot himlen och ser att det kommer ett flygplan som börjar skjuta mot pansarskeppen Ilmarinen och Väinämöinen. De träffar Ilmarinen som patrullerar en bit utanför stranden.
Hollsten med far får ett dilemma. Ska de våga ut på havet och riskera att bli levande måltavlor?
– Pappa bestämmer att vi ska ta oss hem till gården. Korna behöver halm och familjen väntar på oss. Vi ser flygplan komma österifrån och kryper in i halmen. De flyger väldigt nära, men struntar som tur var vid oss. Det var troligtvis spaningsplan som skulle se hur det gick för pansarskeppet. 
Tåget till Jessoila
Fiskebåtsfärden är Gunnar Hollstens första krigsminne. Hollsten är dock för ung för att strida i Vinterkriget. Men det är inte hans två år äldre bror. Han utbildas vid Dragsvik och skickas till fronten. Dessvärre stupar han i Fjärr-Karelen vid 20 års ålder. 
– Det tog hårt på mig. När jag fick höra att han hade stupat så kramade jag om en björk som vi hade planterat tillsammans. Jag lovade mig själv där och då att hämnas om jag någonsin kommer till fronten. Sådana tankar hade jag då. 
Samma dag som Gunnar fyller 20 år skickas han med tåg till fronten. Han kommer att ingå i stöjdepunkten Reuna nära Jessoila som ligger vid Sjamozerosjön. Han är inte i den främsta linjen, men upplever trots det en hel del nära-ögat situationer.  
– Vi sköt på varandra, men vi träffade inte så ofta. I själva verket var det ganska sällan som folk skadades vid stödjepunkten. Men vi visste hela tiden att faran lurade runt hörnet. Vi hade ibland skytteduell med fienden. Vi hade pansarplåtar som hade ett hål för geväret. Idén var att man skulle träffa hålet på fiendens sidan. Mitt under en duell tyckte jag att någon ropade på mig så jag vände mig om. I samma sekund träffar ryssen fullträff. Kulan träffar bakväggen av skyttegraven. 
Under slutstriderna blev läget värre. Då stupade många också vid stödjepunkterna. 
– Från min grupp var jag den enda som förblev oskadd. Jag minns särskilt ett ödesdigert artillerianfall mot vår grupp i JR 61. Jag hade grävt en bra grop åt mig, men av någon anledning flyttade jag 15 meter bort. När jag hade flyttat ropade en närpes till mig: ”får jag ta gropen din”. Jag svarade: ’Jo, men det är lite vått. ”Int gääär e naanting”. Efter anfallet låg han död i gropen och jag kände mig ansvarig för hans död. 
Hollsten bearbetade sina känslor via brev. Han kunde förstås inte skriva ut platser eller händelser. Men det var ett bra tidsfördriv och ett sätt att hålla kontakten till hemmafronten. Han har sparat en hel hög med brev som han fick under kriget. 
Gunnar Hollstens syn på krig förändrades mot slutskedet. 
– Efter vapenstilleståndet var jag utsedd som gränsvakt vid en väg som leder till Fredrikshamn. Vi hamnade i en obeväpnad dispyt med en grupp unga sovjetiska soldater. Språkmuren gjorde att vi inte förstod varandra så jag ritade en karta på marken. Kartan föreställde Åbolands skärgård och jag pekade på en av prickarna på marken. ”Hitis”, sade jag. Den sovjetiska soldaten tog efter och ritade en stor sjö. Han pekade strax norr om sjön. 
Detta var Hollstens första personliga kontakt till fienden. Före mötet hade han tänkt på dem som en grå massa. 
– Där stod vi alltså öga mot öga. Jag från Hitis och han från Kaspiska havet. Vi hade ingenting emot varandra. Vi var två unga pojkar med familj och hemort. Någon månad tidigare så skulle vi ha skjutit på varann. 
Hollsten har i dag en ifrågasättande inställning till krig. Han hoppas att människan skulle lära sig att krig är onödigt. Han blir förskräckt när han tänker på beväpnade konflikter i Syrien eller Irak. 
– Krig är rysligt. Varför dödar vi fortfarande varandra? Historien bör ha lärt oss hur vidrigt det är! •
——-
Optimism har tagit Lars Löflund långt
Text och foto: Sören Jonsson
Lars Löflund är ett medicinskt mirakel. Under fortsättningskriget förlorade han synen till följd av att han fick en skärva i bakhuvudet. I dag ser han utmärkt, men förbannar sig på minimal text. 
Klockan nio på morgonen den 30 november 1939 föll Vinterkrigets första bomber över Helsingfors. Varningssirenerna tjöt och människor ombads söka sig till bombskydd. 
En flygbomb detonerade i närheten av Lars Löflund. 
– Jag gjorde världsrekord i längdhopp då jag flög över Arkadiagatan i Främre-Tölö i Helsingfors, men ingen har ännu godkänt mitt hopp, säger den 93-årige krigsveteranen Lars Löflund. 
Det var den första gången Löflund skadade sig under kriget. Under de kommande krigsåren sårades han allvarligt ytterligare tre gånger.
– Den sista gången var det nära ögat. Jag fick en skärva i bakhuvudet under ett flyganfall. Jag låg sårad utanför JSP-tältet bredvid soldater som hade stupat. Jag hörde hur läkaren ringde upp min kompanichef och sade att det var över med mig. Läkaren kom ut från tältet och såg att jag rörde på mig. Med häst och kärra tog vi oss till sjukhuset. När jag vaknade upp åtta dygn senare i Jyväskylä sjukhus var jag blind.
Löflund är ömsom road och ömsom bestämd när han berättar om sina minnen från kriget. Med jämna mellanrum ställer han retoriska frågor. Man märker att han har berättat historien om hur han fick synen tillbaka flera gånger om. Den känns finslipad och vässad. 
– En av sjuksköterskorna klagade på att ingen någonsin tittade på henne. Jag frågade min bäddkamrat hur hon såg ut och var hon bodde. Hon sov en trappa ovanför våra sjukhusbäddar. Jag tog mig upp till hennes dörr och knackade på. Hon frågade vad jag hade för ärende och jag svarade: ”Jag är här för att titta på dig”. Efter en stunds tystnad brast vi båda ut i skratt. 
Efter ett av Löflunds besök uppe i övre våningen trampade han snett i trappan och föll handlöst ner mot cementgolvet. Han fick synen tillbaka tack vare fallet. 
– Det var den lyckligaste dagen i mitt liv. Läkarna har senare förklarat att jag hade levrat blod som tryckte på min synnerv. Smällen fick blodet att röra på sig och återgav synen. 
Synen har svartnat på honom två gånger senare i livet. Båda gångerna till följd av idrottsskador. I dag har Löflund mycket bra syn för sin ålder. Trots det är han upprörd. 
–  Vi åldringar misshandlas av systemet. Varför ska allting skrivas med så små bokstäver? Tag vilken förpackning som helst. Man ska ju snart ha ett mikroskåp med sig för att se vad där står. Varför? De som styr och ställer tänker nog inte på att vi 90-åringar fortfarande lever. 
Hårt och skoningslöst
Upptrappningen till kriget var väldigt okänd bland den stora massan, vittnar Löflund om. Man visste inte om vad som hände i Tyskland. 
Kriget var hårda år i Löflunds liv, men han kände att han gjorde nytta. Han var plutonchef i JR 61 och ständigt i strid.
Krigets spelregler kände alla som var vid fronten till.
– Skjuter inte du så skjuter den andra. Det var allt vi tänkte på.
Var du någonsin rädd?
– Jag var alltid rädd! Den som säger att han inte var rädd - han ljuger. Det mest tragiska var när vi fick förstärkning. Varje gång poängterade vi hur viktigt det är med periskop, men varje gång var det någon som trotsade ödet och som dog på fläcken!
Löflund ser med fasa på dagens individualistiska samhälle. Han ser ett splittrat samhälle. Enligt honom var det just den goda sammanhållningen som gjorde att Finland kan fira hundra år som självständig nation.
– Jag hörde till den generation där alla var eniga. Säga vad man vill om krig, men kriget enade Finland. Sammanhållningen har aldrig varit lika stark som då. Före kriget var vi ett fattigt agrarsamhälle – efter kriget blev vi ett industriland. Vi har kämpat för det här landet och vi har byggt upp det här landet. 
Hur har du kunnat lämna kriget bakom dig?
– Jag är så till vida originell. Jag har inte drömt om kriget mer än max fem gånger.
Han förklarar att hemligheten till ett gott liv är att vara optimist. 
– När det går åt helvete någon gång är det bara att bearbeta det och sedan lämna plågorna. Man ska inte gå runt och älta. Det som har hänt har hänt och så lever man vidare. Det har åtminstone hjälpt mitt liv otroligt mycket. 
För Löflund betyder optimism att se till det han har, i stället för att noja sig över sådant som han inte längre har kvar.
– Jag är i dag lika aktiv som jag var som yngre. I över 30 års tid har jag suttit i Helsingfors krigsinvaliders styrelse. Jag har i över 10 år varit sekreterare i Aivoinvaliidit. Jag använder det som ännu funktionerar – nämligen fötterna och det lilla man har mellan öronen. • •
FLYGBOMBER. Delar av Helsingfors stod i lågor på grund av flygbomber den 30.11.1939. Till vänster är Mjölkcentralen som låg vid Arkadiagatan där Lars Löflund skadades. FOTO: SA-KUVAT.
MEDALJER. Löflund bär stolt sina medaljer, men möter ofta avundsjuka. Enligt honom är avundsjuka en av Finlands vanligaste folksjukdomar. 

Bildbeskrivning:
Lars Löflund skrattar med stängda ögon. Han har en grå kavaj på sig, skjorta och slips med diagonala ränder. 
Två svartvita bilder. På den ena bilden brinner en bil på gatan. Den andra bilden föreställer ett höghus som är i lågor. Bilderna är svåra att tyda i och med att de är så gamla.
———
Margaretha Berghell – generalens dotter
Text och foto: Sören Jonsson
Margaretha Berghell är uppväxt i en väldigt fosterländsk och militär familj. Hennes far Hugo Österman var överbefälhavare för krigsmakten, det vill säga den som är direkt underställd presidenten. Detta har präglat hennes liv. 
– Jag är ett kasernbarn. Jag kommer än ihåg hur jag lekte bland kasernbyggnaderna i S:t Michel, där vi bodde under mina barndomsår. Jag minns min barndom som både lugn och trygg. 
Officerare flyttar ofta från kasern till kasern. Men inte Berghell. Hon har nästan uteslutande bott i Helsingfors förutom några år i Åbo och S:t Michel.
– Helsingfors är en vacker stad! Här är ganska mycket grönt och fint. Jag trivs här. Man får vara tacksam för hur bra vi har det i Finland och hoppas att man får vara frisk så länge man lever. 
Berghell har fyllt 95, men ”still going strong” som hon själv uttrycker det. 
Berghell är en tuff dam. Hon var lotta i kriget och gjorde därefter karriär som kontorist på ambassaden i Stockholm och Washington tills hon till slut gifte sig och stadgade sig i Helsingfors. 
Vad är ditt tidigaste krigsminne?
– Jag kommer ihåg hur min pappa väckte mig mitt i natten när Sovjetunionen hade upphävt nonaggressionsavtalet. Han meddelade att han åker till fronten och ville att jag skulle ta mig upp till Mänttä där min mor befann sig. Jag tog tåget till Mänttä följande dag. 
Under vinterkriget var Berghell 18 år. Hon skulle bra ha kunnat tjänstgöra som lotta, men gjorde det inte. 
– Jag tror bestämt att jag skämdes för att jag inte var lotta under Vinterkriget. Därför gick jag med i Lotta Svärd-organisationen direkt under fortsättningskriget. Sommaren 1940 fick jag en kommendering till Sveaborg som förbindelselotta.   
Under de påföljande krigsåren var hon nästan hela tiden i tjänst. När hon inte tjänstgjorde så studerade hon. Hon blev färdig ekonom våren 1943.
– En enda gång var jag livrädd under kriget. Det var i staden Aunus. Flygalarmet tjöt men det saknades bombskydd. Vi låg på marken när bombplanen flög ovanför huvudet. Det var fruktansvärt. 
Man tänkte inte på att det var farligt. Man tänkte bara på att göra sin plikt. Berghell påminner om att det var andra tider och ger ett exempel. 
– Min mor fordrade att jag skulle ha en giftampull med mig hela tiden när jag var vid fronten. Hon ansåg att det var bättre att jag dog än att jag hamnade i fiendens händer. 
Som lotta fick man resa i Finland. Hon tjänstgjorde i Högkvarterets förbindelsecentral i S:t Michel, vid fronten i Aunusnäset, i staden Aunus, i Myllykoski och Joensuu. 
– När Lapplandskriget började var det meningen att jag skulle bli chefslotta i Uleåborg. Så blev det inte. Lotta Svärd-organisationen lades ner och jag tog papper och pengar till Helsingfors. 
Margaretha Berghell tänker inte så ofta på sina krigsminnen, men ibland tänker hon på alla som hon träffade och allt hon fick uppleva. Hon är tacksam för alla som kämpade för ett självständigt Finland. 
– Vi har det nog bra här i Finland och vi ska vara tacksamma för det vi har! •
FINLANDSSVENSK SMÄLTDEGEL. Det var mycket bra stämning bland lottorna. Margaretha Berghell tyckte till och med att det var trevligt vid fronten. Staden Aunus var ett genomgångsställe där många militärer rörde sig. En dag mötte hon sin yngsta morbror på gatan, och några veckor senare sin tyskalärare.  

Bildbeskrivning: Margaretha tittar ut från ett fönster. 
Margaretha sitter i en blommig fåtölj. Bakom henne står ett skrivbord i ädelträ med små statyer på. 
———
Annons: Lägenhet uthyres i Närpes
Stiftelsen Svenska Blindgården och Samfundet Folkhälsan hyr ut varsin synskadeanpassad bostad i Folkhälsanhuset i Närpes. För synskadade är hyran subventionerad. Bostäderna är 48,8 m2 med 2 rum och kök.
Närmare uppgifter fås av: Folkhälsan, Johan Aminoff, tel 044 788 3779  eller Blindgården, Gunilla Löfman, tel 0400 950446
Stiftelsen Svenska Blindgården rf:
Styrelsen för stiftelsen har följande sammansättning: Ralf Blomqvist, ordförande, Gunilla Löfman, viceordförande samt medlemmarna Barbro Eklund, Anders Tötterman, Arto Vanhanen och Leif Karp.
———
Aktuellt
———
Katastrofer som inte blev av
Det har några gånger varit nära katastrof för Finland, men inget katastrofhot har förverkligats, lyckligtvis. När filosofiedoktorn och författaren Lasse Lehtinen talade om Finland under 1900-talet var det just kriser och hot som var temat i Ekenäs och Raseborg en söndag i oktober. 
Lasse Lehtinen talade om inbördeskriget 1918 och tiderna för den ryska revolutionen då utgången av det hela var mycket osäker. Han fortsatte med tiden för Lapporörelsen och osäkerheten i början av 1930-talet. Efter det kom de två krigen mot Sovjetunionen, där Finland, trots stora förluster, klarade sig med bevarad självständighet. Det hade kunnat ha slutat med katastrof i de här exemplen tagna ur 1900-talets historia.
Lehtinen talade också mycket om Väinö Tanner, den socialdemokratiske politikern som var flerfaldig minister och inflytelserik politiker från 1920-talet ända till början av 1960-talet. Lehtinens doktorsavhandling handlade om just Tanner, så Lehtinen har en stor kunskap om honom.
Det var genom ett lyckligt sammanträffande som några medlemmar i Svenska synskadade i Västnyland träffade Lasse Lehtinen och hans fru. Det ena ledde till det andra och resultatet var att Lasse talade inför en stor grupp medlemmar och andra intresserade från Västnyland i församlingshemmet i Ekenäs. För föreningens del var det ett sätt att informera utomstående om att det finns en organisation för synskadade och för alla närvarande att påminna om händelser i vårt lands 100-åriga självständighet. Manskören Raseborg kompletterade tillfället med några bekanta sånger om Finland. •
Text: Börje Broberg. 
Bildbeskrivning: En kostymklädd Lasse Lehtinen står framåtlutad över ett podium. 
——
Synskadade får fribiljett oavsett hemort
Fribiljett för synskadade beviljas i fortsättningen också för personer som bor utanför HRT-området
I samband med zonförnyelsen ändrar Helsingforsregionens trafik, HRT, grunderna för beviljandet av fribiljetter för synskadade.
Från och med sommaren 2018 får alla synskadade passagerare vars synskadeprocent är över 50 procent HRT:s fribiljett oberoende av hemkommunen. Förnyelsen träder i kraft när HRT tar en ny zonmodell i bruk, enligt nuvarande beräkningar på sommaren 2018. •
Källa: HRT
——
Heikkonen jobbar för jämlikhet
Jämnlikhetspriset gick i år till Teuvo Heikkonen från Synskadades förbund. Priset ges ut av Stiftelsen Finlands Mässa till någon eller några personer som gjort ett anmärkningsvärt jobb för att främja jämnlikheten bland personer med funktionsnedsättning. 
Teuvo Heikkonen i hela sitt liv jobbat för att  personer med synnedsättning ska få bättre möjlighet att ta till sig information. Drivkraften kommer från egna erfarenheter. Redan under barndomen insåg han vilket informationshandikapp en synnedsättning ger. Med Heikkonen i spetsen utvecklade Synskadades förbund en tjänst som dagligen ger synskadade personer tillgång till dagstidningarnas innehåll. Tjänsten innefattar nuförtiden tiotals tidningar och finns till både smarttelefoner och datorer. Han delade priset med två andra pristagare: gänget bakom fotbollslaget Tampereen Pallo-Veikots division för eldrivna rullstolar och bloggaren Anna Giss. • Källa: SCF.

——
Ateneum syntolkar konst
Söndagen den 3.12 klockan 12 ordnar Ateneum en syntolkad rundtur på Bröderna von Wrights utställning. Samling är i Ateneums översta våning, dvs 3. våningen. Ateneums adress är Brunnsgatan 2, 00100 Helsingfors. •
———
Kontaktuppgifter: Funderar du på något kring FSS?
Tveka inte att ta kontakt för att diskutera dina tankar med oss. 
Vi finns här för din skull!

Vice ordförande 
Anders Nyberg
046-571 4520
anderny@hotmail.com

Organisationsledare
Matthias Jakobsson
044-080 8004
matthias.jakobsson@fss.fi
———
Aktuellt i distriken
———
Norra Österbottens Svenska Synskadade
Handarbetsgruppen ”Rätstickorna” träffas varannan måndag (ojämna veckor) kl. 12–14 på Fyren med Agneta Cederberg som ledare. Nästa träff hålls 4.12 och därefter 11.12. Efter jullovet startar vi igen 15.1.2018.
Bowling gruppen tränar på måndagar kl. 12.30 på Idrottsgården i Jakobstad.
Engelskakursen med Sol-Britt Björkgren hålls tisdagar ojämna veckor, nästa gång tisdagen 5.12 kl. 13.
Spanskakursen med Aslög Forsman, hålls jämna veckor kl. 13.15. Nästa gång 12.12.
Vattengymnastiken på Östanlid i samarbete med Folkhälsan hålls onsdagar, grupp 1 kl. 11.45 och grupp 2 kl. 12.30. Sista gången före jullov hålls 20.12. Vårterminen startar 10.1.2018.
I samband med vattengympan har medlemmarna möjlighet att träna i gymmet på Östanlid mellan kl. 11–12.
Mimoselgruppen för damer med Ann-Mari Ekstrand, samlas varannan onsdag kl. 13–15 på Fyren (jämna veckor). Följande träff blir 13.12 och 20.12. Det nya året inleds med Mimoselträff 10.1.2018.
Vi firar vår julfest torsdagen 14.12 kl. 15–19 vid Yrkeskocken, Optima i Jakobstad. Det blir festligt program och traditionellt julbord. Pris 30 euro. Färdtjänst och egna bilar anlitas.
Vårterminens första föreningsträff hålls preliminärt tisdagen 16.1.2018 kl. 18 på Fyren.
Anmälan om deltagande görs till distr.sekr. Ann-Sofie Grankulla, tfn 7234 880 eller 050-3795 658 eller via e-post: noss@multi.fi   Mera information om verksamheten i medlemsbandet och föreningsspalten i ÖT på lördagar eller på www.fss.fi under länken distriktsföreningar och Norra Österbotten.
Styrelsen för Norra Österbottens Svenska Synskadade r.f. tackar medlemmar och personal både inom NÖSS, de andra distriktsföreningarna och förbundet FSS för gott samarbete under det gångna året och samtidigt tillönskar vi alla
En God Jul och Ett Innehålls- och Framgångsrikt Nytt År 2018!
Ann-Sofie Grankulla och Nina Strömsnäs på Fyren önskar alla En Fridfull Julhelg och Ett Gott Nytt År!

Svenska Synskadade i Mellersta Nyland
Måndagsträffar
• 11.12 träffas vi på Kampens servicehus, Salomonsgatan 21. Det är terminens sista träff, och vi börjar igen klockan 15.00 med kaffe, och fortsätter med programmet klockan 15.30–17.00. 
• 8.1 träffas vi på Kampens servicehus klockan 15.00-16.30. Reidar Wasenius fortsätter med minnesträningen. Vi börjar med kaffe klockan 15.00 och Reidar börjar klockan 15.30. 
• 22.1 träff på Hörnan var det blir lunch. Vi börjar klockan 13.00-15.00. Anmäl dig senast 17.1 till kansliet.

Verksamhet och kurser
Terminens sista vattengymnastik är 15.12. Vi börjar igen 12.1.2018 klockan 10.00.
8.12 ordnar vi en utfärd till Borgå, Konstfabriken och deras julmarknad. Vi får en presentation över utställarna på marknaden, och dricker kaffe kl. 14.00 på Konstfabriken. Det far en buss från Kampens bussterminal kl. 12.38 platform 3. Bussen och kaffet betalar var och en själva. Kaffet med tilltugg 6,50 även lunch från stående bord finns att få. Vi åker i grupp ifall minst 5 deltagare anmäler sig. Anmäl dig till kansliet senast 4.12. 
14.12 ordnar föreningen julfest på Hörnan, Parisgränden 2 A 3. Det blir god mat, dryck och program. Deltagaravgiften är 10 euro per person. Anmäl dig senast den 5.12 till kansliet 0400 269 553 eller kansliet@ssmn.fi Välkommen. 
20.12 Vi har bokat 20 biljetter till FORK julshow på Svenska Teatern klockan 19.00. Biljetterna kostar 30 euro per person. Bindande anmälningar senast 29.11 till kansliet.
Styrelsen för år 2018: Ordföranden Sune Huldin, vice ordförande Monica Andersson, ledamoter, Camilla Hellstedt, Gun-Maj Silander, Petri Nokkala samt Emma Rasela.
Kansliet har julstängt från 21.12–8.1.2018.
Vi önskar alla distriktsföreningar, medlemmar och övriga sammarbets partners en god jul och ett framgångsrikt år 2018.
 Hör av er till kansliet med önskemål på verksamhet och ideér som ni tycker skulle vara trevligt och roligt att göra tillsammans. 

Kansliets kontaktuppgifter
Telefon, 0400 269 553, 
kansliet@ssmn.fi
Kansliet har telefontid måndag-onsdag mellan klockan 10.00-13.00.

Svenska Synskadade i Västnyland
Lördagen den 9 december firar vi traditionell julfest klockan 12.00. Observera att festen börjar en timme tidigare än månadsmötena. Platsen är restaurang Piazza i Sparbankshuset i Ekenäs. Om du inte anmält dig ännu, måste du vara snabb, vi behöver anmälningarna senast fredagen den första december. Transport längs de vanliga rutterna. Anmäl dig till Birgitta på telefon 044 336 8060. 
Datum för december läsecirkel är oklar. Kolla med Eeva Hanner på telefon 050 595 4946 eller Börje Broberg, 044 5410 679
Balanskurs varje vecka på torsdag klockan 14 i Seniorahuset
Herrklubbens nästa mötesdag är torsdagen den 14 december klockan 15.00 i Lyan, Kom gärna med förslag till program.
Boccia spelas alla fredagar klockan 14 i Seminarieskolan.
Kastträning blir det fredagen den 8 december klockan 12.30. Platsen är bollhallen i Västerby.
Handboll med referat blir det nästa gång lördagen den 9 december klockan 16.00 med BK-46 mot Åbo IFK. 
Vi förbereder som bäst aktivitetsprogrammet för vårterminen 2018. Har du önskemål om aktiviteter, kurser, besök eller intressanta personer du skulle vilja höra under våren? Kontakta då Börje Broberg på telefon 044 5410 679 eller skriv till e-postadressen ssvn@brev.fi så försöker vi ordna saken.
Så gott som hela styrelsen för Svenska synskadade i Västnyland fortsätter år 2018. Vid föreningens höstmöte den 11 november återvaldes Göran Sjöstedt som ordförande och Birgitta Nordström som viceordförande. Christel Eriksson, Gungärd Sandberg, Jan-Peter Sjöholm och Tea Tanner fortsätter som ledamöter i Styrelsen. Ny i styrelsen är Niklas Wikström, som efter några års frånvaro igen träder in i styrelsen. Han ersätter Fredrik Lindgren, som studerar på annan ort.
Vi önskar alla FS läsare god jul och gott nytt år.

Svenska Synskadade i Östnyland
Svenska Synskadade i Östnylands fredags träff, en kaffe stund med socialt umgänge för medlemmarna på Kajutan, Ågatan 33 E i Borgå är fredagen den 1.12 kl. 10–11.30. 
 Svenska Synskadade i Östnylands fredagsträff, punktskrifts kurs för medlemmarna på Kajutan med Paulina Hannus som punktskrifts instruktör. 4 euro per person. Ågatan 33 E i Borgå är fredagen den 8.12 kl. 10–11.30.
 Svenska Synskadade i Östnylands julfest är torsdagen den 14.12 kl. 17.00 på restaurang Hanna-Maria, Mellangatan 6, Borgå. Vi äter julmiddag, 20 euro per person. Julevangeliet läses och Paulina spelar julmusik. Vi sjunger tillsammans lite julsånger. Lucia kommer ca kl. 17.30. Bindande anmälan senast den 5.12 i Borgå till Stina tfn 0400 596 250 eller till Kajutan på tisdagar kl. 9–13 tfn 019 581 115. Lovisaborna anmäl till Jonas tfn 040 964 4672 
Svenska Synskadade i Östnyland önskar Er alla en God Jul och ett riktigt Gott Nytt År 2018. Styrelsen. Kajutan är julstängd från lördagen den 23.12.2017 till och med måndagen den 8.1.2018

Vasa Svenska Synskadade
Julfest
Årets julfest ordnas på Restaurang Bernys (vid Replotbron i Korsholm) lördag 16.12 kl. 16. Dragspelsgruppen Bälgagillet underhåller, allsång, julevangeliet av Lilian Söderman. ”Jultomten från Petsamo” besöker oss, så kom ihåg att ta med en julklapp á 5 euro.
Bussen, trerätters middag sponsoreras av föreningen och kostar totalt 30 euro per person. 
Bussen kör enligt följande tidtabell: Närpes busstation kl. 13.45, Norrnäs Strandvägen kl. 14.00, Korsnäs kommungård kl. 14.15, Petalax, Prölle kl. 14.30, Malax Neste kl. 14.40, Solf Service kl. 14.50, Tölby busshållplats kl. 14.55 och Lyktan i Vasa kl. 15.10. En gemensam taxi ordnas från Oravais och kör längs med riksåttan ifall intresse finns. 

Bindande anmälan senast 11.12 före kl.14. Välkommen med till årets julfest invid Finlands längsta bro!
Lyktan och kansliet är stängt torsdag 7.12 samt mellan 21.12.2017 – 7.1.2018. Styrelsen och Febe önskar alla medlemmar, samarbetspartners och vänner samt personalen på FSS en underbar och avkopplande julhelg. 

Nytt år 2018
Torsdagen den 11 januari kl. 13 i Närpes Församlingshem. Julgröt och smörgås, samt kaffe med dopp. Sång, musik och tal från Närpes församling. Gemenskap runt kaffeborden.
Bussen startar enligt tidtabell och avgift som meddelas senare på medlemsbandet. Sista anmälningsdag är måndag 8.1 före kl.14.
Vattengymnastik i samarbete med Folkhälsan, fortsätter efter nyår och startar söndag 14.1.2018 pågår fram till och med söndag 6.5.2018 med undantag för 25.2 (sportlov) och påskdagen 1.4. Samma tider som förut, grupp 1 kl. 12.45–13.30 och grupp 2 kl. 13.30–14.15. Ny ledare är Fanny Mangström, tfn 0500-688 820. 
Punktskrift börjar tisdag 16.1.2018 kl. 10 och pågår hela våren. Är du nybörjare och är nyfiken på att lära dig ett nytt språk, kontakta kansliet så ordnas det. Lärare är Margareta Öster och Ritva Hagelberg. Välkomna med!
Trivselcafé Mimosel fortsätter även nästa år. Planerad start är onsdag 24.1.2018 kl. 13–15.15 på Lyktan med Carina Blom och Maj-Britt Aspö som ledare. Välkomna med både tidigare och nya deltagare!
Medlemsträff i januariordnas på Lyktan, torsdag 25.1 kl.13. Besök av kundrådgivare Thomas Lindholm och kontorschef Pia Utriainen från Kvevlax Sparbank. De informerar om bankens verksamhet och vi har även möjlighet att ställa frågor till dem. Banken bjuder på kaffe med dopp. Alla välkomna! Anmäl dig senast måndag 22.1 före kl. 14

Åbolands Synskadade
Vi firar Finlands självständighet och 100 år. ÅS firar på Självständighetsdagen onsdagen den 6.12.2017 klockan 14.00 till cirka 16.30 på Centret. Musikuppträdande och en tre rätters meny med tillhörande.
Transporter ordnas från Pargas och Kimito. Intresserade anmäler sig snabbt nu, senast 1.12 till Birgitta, Gun eller Håkan.
ÅS vill önska alla medlemmar och FSS med personal en riktigt Fridfull Jul och ett Gott Nytt år 2018.

Kontaktuppgifter 
Ordförande Birgitta Storbacka 0405 867 179. Vice ordförande Rolf Rönnqvist 0400 736 567. Gun Fröberg 0408 336 630
Distriktskoordinator Håkan Ström telefon 0400 151 322 tisdag till torsdag klockan 10.00 till 16.00

Ålands Synskadade
Kommande aktiviteter är våra månadsträffar, som alltid är andra måndagen i månaden.
Har ni önskemål om ärende eller föreläsare hör av er till Gunnel, tel. 19670, 
0457 3438950.
•  Borstbindning måndagar kl. 11.30–14.30
• Punkskrift onsdagar kl. 12–14.30
• Bowling torsdagar kl. 14–15
• Simning fredagar kl. 14–15
Julbord vid Smakbyn 21.12 kl. 17.45. Lucia uppträder. Anmälan till Ankaret senast 5.12.
Handikapphjälpmedel. Har du frågor angående hjälpmedel för synskadade? Ring ögonpolikliniken tel. 535339 och tala med Carita Karlsson.
Bli medlem. Välkommen som medlem i Ålands Synskadade r.f. antingen som ordinarie eller som stödjande medlem. 
Som ordinarie medlem krävs läkarintyg. Kontakta då ögonpolikliniken på tel. 535339 och tala med Carita Karlsson. 

———
God Jul och Gott Nytt År!  
Kansliet håller julstängt 22.12.2017–7.1.2018. 
Förbundets personal önskar alla en fridfull 
adventstid.