Finlands Synskadade nr 9, 2018

Finlands Synskadade är organisationstidning för Förbundet Finlands Svenska Synskadade. Tidningen utkommer med 10 nummer/år i svartskrift, punktskrift, på CD och som elektronisk version, se www.fss.fi/aktuellt/fs. Kan också fås som e-postbilaga. Årgång 107. 
Utgivare: Förbundet Finlands Svenska Synskadade rf, Parisgränden 2 A 1, 00560 Helsingfors. Tfn 09-6962 300. Chefredaktör: Henrika Jakobsson Tfn 044 712 3017, e-post: henrika.jakobsson@fss.fi. Meddelanden och annonser mottas av chefredaktören. 
Prenumerationer och adressändringar: FSS kansli, tfn 09-6962 300, e-post: kansliet@fss.fi
Pärmbild: Vice ordförande för Svenska synskadade i Åboland, Bo Granholm, är en mångsysslare med många järn i elden. 
———
Ledare: Sinnesintryck är mat för hjärnan
Hisayo Katsui leder handikappforskningen framåt i Finland
Kolumn: Hand i hand
Vita käppens dag i Västnyland
Vita käppens dag i Mariehamn
Upplevelsernas Kroatien
”FDUV:s Lisbeth Hemgård firar 60 år”
Acceptera dig själv ock dina hjälpmedel
Bo Granholm tror på teknik och blåbär
In memoriam: Till minne av Kalle Könkkölä
In memoriam: Till minne av Ellen Klockars
Aktuellt
Aktuellt i distrikten
———
Ledare: Sinnesintryck är mat för hjärnan
Text: Johanna Meriläinen, rehabiliteringschef
Vi människor har många olika sinnen som vi kan använda oss av för att tolka omvärlden. Som rehabiliteringschef på FSS kretsar mitt jobb kring sinnet synen, men mitt jobb handlar också om de andra sinnena, för det är dem vi förlitar oss på om synen försämras. 
Våra sinnen är olika men samarbetar på ett så avancerat sätt att vi inte alltid tänker på hur vi vet – allt det vi vet. Hörseln är både ett känslomässigt och socialt sinne – vi hör på tonfallet om den andra är glad eller ledsen. Luktsinnet har en direkt kontakt med hjärnan, luktsinnet kan uppfatta signaler på långt håll och kan varna oss för faror, som till exempel lukten av rök. Smaksinnet är kopplat med luktsinnet och kan väcka vår aptit men också varna och skydda oss från att äta sånt som är illa för oss. Taktila impulser talar om för oss om huden vidrörs – handen kan ses som ett eget sinnesorgan med oändliga antal receptorer. Det kinestetiska (proprioceptiva) sinnet, ger oss information om var våra kroppsdelar finns i förhållande till varandra. Det hjälper oss att planera, placera och styra våra rörelser. Vestibulära (balans) sinnet utgör en förbindelselänk mellan kroppens sinnen. Förnimmelserna av det som sker runt omkring oss - är det vi eller vår omgivning som rör på sig. Vestibulära sinnet kallas också för det ”enande systemet”. 
När vi tänker bakåt är det ofta de andra sinnenas intryck som är de allra starkaste och som kan väcka minnen. Det man kanske minns bäst är smaken av en maträtt, rösten man hört i telefonen eller doften av något kärt stället. Jag själv har gillat hästar och stall sedan barnsben. Då jag varit tvungen att ha längre pauser från hästarna och stallet har jag märkt att det jag saknat allra mest inte har varit synintrycket av hästarna, utan jag saknade doften av häst, hö och torv i en salig blandning. Jag saknade känslan av att kunna smeka hästens päls. Jag saknade ljudet av en häst som nöjt frustar och tuggar i sig sitt hö.
Att uppleva med våra sinnen är att leva. Sinnesintryck och sinnesupplevelser ligger i grunden för vår perception – de ger erfarenheter om omgivningen och om vårt inre. I bästa fall ger upplevelserna en guldkant i vardagen – som för mig med hästarna och stallet. Hösten för med sig många fina möjligheter att uppleva saker för sig själv och tillsammans med andra. Vill du ha tips och råd med att hitta något som skulle passa just dig är du mer än välkommen att kontakta oss, så hittar vi tillsammans din guldkant i vardagen.
———
Hisayo Katsui leder handikappforskningen framåt i Finland 
Text: Marika Mäkinen Översättning: Henrika Jakobsson Foto: Aatu Komsi. Artikeln har publicerats i Airut 9/2018
Japanska Hisayo Katsui ersätter från och med i höst Simo Vehmas på posten som professor i handikappforskning vid Helsingfors Universitet.  Hon vill speciellt stödja forskarstuderandenas möjligheter.
Den här hösten har Hisayo Katsui lett sin första studiehelhet i handikappforskning vid Helsingfors Universitet.  
Hisayo Katsuis officiella titel är biträdande professor och hon inledde sitt arbete vid Helsingfors Universitet i augusti. Hennes föregångare, Simo Vehmas, flyttade till Stockholm och professuren har varit obemannad i ett år. 
Stram ekonomi vid universitetet
Helsingfors universitet fick sin första professur i handikappforskning år 2013. Tjänsten var tidsbunden och finansierades av handikapporganisationerna och universitetet tillsammans. För ett år sedan beslöt universitetet att professuren blir stadigvarande. 
Hisayo Katsui är glad över att universitetet beslutat sig för att finansiera professuren trots de ekonomisk kärva tiderna. För ett par år sedan resulterade då pågående samarbetsförhandlingar i att hundratals personer fick gå från sina tjänster. Även om professuren fått finansiering fattades det fortfarande många viktiga personer inom administrationen och universitetet jobbar på med mindre personal än tidigare. 
Professuren inom handikappforskning är den enda av sitt slag i Finland och beskedet att den blir stadigvarande är också en mycket positiv nyhet för funktionshinderorganisationerna. Också studenterna lär glädjas, Simo Vehmas kurser var nämligen väldigt populära. 
 – Intresset för handikappforskning har vuxit betydligt under de senaste åren, säger Katsui. 
Erbjuder möjligheter
Hisayo Katsui vill bland annat stöda forskarstuderandena genom att erbjuda dem möjlighet att gästföreläsa på hennes kurser. 
    – Det är viktigt att studenterna får undervisningserfarenhet och att de bygger upp egna nätverk, säger Katsui. 
Till professorns arbete hör också att ge ut olika publikationer, att delta i seminarier samt att hitta sponsorer som är villiga att bidra med finansiering. 
Eftersom handikappforskningen är ett rätt litet ämne är det viktigt att samarbeta med andra studieinriktningar vid universitetet. Mera samarbete blir det också i och med att ett nytt magisterprogram i social- och hälsovårdsforskning introduceras hösten 2019. Programmet leds av professorn i samhällspolitik, Heikki Hiilamo, och i helheten ingår också kurser i handikappforskning. 
För tillfället läser ett tiotal forskarstuderande handikappforskningskurser. Kurserna omfattar för tillfället sammanlagt 15 studiepoäng. Som bäst är flera nya forskningar som berör handikappområdet under arbete vid olika fakulteter och universitet. 
Fastän resurserna ännu är begränsade är viljan stark, intygar Katsui. 
 – Jag vill fortsätta forska i handikappfrågor ur internationellt perspektiv, eftersom det finns gemensamma nämnare i de här frågorna runt om i hela världen, säger Katsui.
Bildtext: UTBYTESSTUDIER. Katsui kom till Finland för att studera vid Tammerfors universitet. Hennes doktorsavhandling handlar om handikapprörelsernas uppkomst i Centralasien.
Syntolkning: Professor Hisayo Katsui står utanför Helsingfors universitet. Hon har mörkt hår, är iklädd en vit-svartrutig klänning och hon ler mot kameran.
———
Kolumn: Hand i hand
Text: Gunilla Löfman
Det var en gång för länge sedan, närmare bestämt år 1900 som föreningen ”Hand i hand” startades. FSS historik berättar att rektorn för Helsingfors Blindskola ansåg att det borde finnas en förening i vilken blinda personer skulle ges möjlighet att få delta i beslutsfattandet i frågor som gällde dem själva.  
Fyrtiosex år senare föddes Samfundet Finlands svenska blinda. År 1972 ändrades namnet till Finlands Svenska Synskadade. Men än handlade det inte om ett förbund utan om en förening som omfattade hela Svenskfinland. Största delen av verksamheten fanns ändå i Helsingfors. För att sprida verksamheten till regionerna startade man kretsar. Kretsarnas verksamhet styrdes från Helsingfors. I flera kretsar önskade man få större frihet att besluta om verksamheten. På höstmötet för trettio år sedan, år 1988 fattade man beslut om att FSS skulle bli ett förbund och att kretsarna skulle bli registrerade föreningar. 

Så länge FSS var en förening med kretsar ansvarade FSS för all verksamhet och för finansieringen av den. I samma stund som kretsarna blev medlemsföreningar i förbundet ändrade situationen.  Föreningarna blev självständiga och fick frihet och ansvar. Frihet och ansvar att bestämma över verksamheten samt frihet och ansvar för att ordna finansieringen för den. Att FSS och distriktsföreningarna skall gå ”hand i hand” och sträva mot samma mål;
- ett allt bättre liv för allt flera synskadade - signerades med likheter i stadgarna. 
Trots att det fortfarande finns mycket att förbättra för oss som har en synskada vet vi alla att vi har det bättre nu än vad våra systrar och bröder hade det år 1900. Speciellt under de senaste tio åren har utvecklingen fört med sig allt högre krav på och allt strängare kontroll av organisationer som FSS och dess föreningar. Finansieringen från STEA skall användas exakt enligt direktiven och precis så som nämnts i ansökan. På FSS kansli fyller man årligen i ansökningar, utvärderingar och rapporter som omfattar upp till 240 finstilta sidor som STEA skall ha. Vi är tacksamma för finansieringen från STEA. 
Vi gläder oss över att man inom vår organisation fattade det mycket viktiga beslutet år 1988. Tack vare det beslutet är vi åtta självständiga organisationer som ”hand i hand” fortsätter utvecklandet av verksamheten och som ansöker om finansiering från stiftelser och fonder. Tack vare att föreningarna finns i olika landsdelar har vi tillgång till regional finansiering. Vi vet också att vi kan vara mycket bra på att se gemensamma möjligheter!
———
Vita käppens dag i Västnyland
Text: Börje Broberg
Rehabilitering, taxi, kommunal planering och information fördes fram under Vita käppens dag i Ekenäs.
Svenska synskadade i Västnyland bjöd in tjänstemän och förtroendevalda från de västnyländska kommunerna för information och diskussion om de synskadades situation i dagens samhälle. På plats i samlingssalen Lyan i Ekenäs fanns sådana tjänstemän från Raseborg och Hangö, som i sina tjänsteuppgifter kommer i kontakt med synskadade. Av de förtroendevald hade Maarit Feldt-Ranta, fullmäktigeledamot i Raseborg och riksdagsledamot, möjlighet att närvara.
Många frågor kom upp och gästerna tog ivrigt del av informationen. Gunilla Löfman, ordförande för förbundet Finlands svenska synskadade, berättade om den rehabilitering, som förbundet med FPA-stöd kan ge de synskadade. Kurserna är viktiga och därför är det beklagligt att deras längd har skurits ner från tre gånger fem dagar till fem dagar totalt. Gunilla berättade också om dagstidningarna, som finns i taltidningsform för synskadade. De är också till för dem, som inte är medlemmar i föreningarna.
Den västnyländska föreningens viceordförande Birgitta Nordström berättade om föreningens verksamhet med olika slag av aktiviteter för medlemmarna, och också om det stöd medlemmar ger varandra genom besök och telefonkontakter. Väldigt viktiga för dem som för det mesta vistas i sitt eget hem eller på något slag av boende. Tack vare föreningens syntolkningsutrustning och aktiva syntolkar kan synskadade också besöka bio, teater och idrottsevenemang och få större utbyte av dem.
Britta Nyberg, pensionerad rehabiliteringsrådgivare, berättade tillsammans med sin efterträdare Tina Hultgren om de vanligaste ögonsjukdomarna och problem som kan uppstå i vardagen och om de hjälpmedel som finns tillhanda. Dessutom om betydelsen av gott samarbete med olika instanser i kommunerna för att på bästa sätt kunna hjälpa till med rehabilitering efter behov.
Gästerna fick genom att sätta på sig olika simuleringsglasögon en uppfattning om hur olika synskador påverkar seendet. Av kommentarerna att döma var det en nyttig erfarenhet.
När det blev tal om kommunens roll underströk man handikapprådets roll som förmedlare av önskemål från handikappgrupper till kommunen.  Som en aktuell fråga tog Marit Feldt-Ranta upp planeringen av Karis kommande trafikcenter, där de handikappades önskemål att enkelt röra sig och hitta fram bör beaktas.
Vita käppens dag var ett tillfälle för SSVN att träffa kommunernas företrädare och informera om föreningen och dess medlemmar.
Bildtext: FSS ordförande Gunilla Löfman, stadsdirektör Ragnar Lundqvist, social- och hälsovårdsdirektör Benita Öberg och chefsläkare Tove Wide.
Syntolkning: Fyra personer sitter kring kaffebordet i Västnylands synskadades lokal. Från vänster ser vi Gunilla Löfman, Ragnar Lundqvist, Benita Öberg och Tove Wide.
———
Vita käppens dag i Mariehamn
I Mariehamn på Åland uppmärksammades Vita käppens dag genom en organiserad marsch genom staden. Ålands Radio rapporterade om händelsen:
Idag uppmärksammas synskadades vardag genom Vita käppens dag. Den är till för att uppmärksamma beslutsfattare och allmänheten om vikten av en trygg stadsplanering och trafik. Här på Åland samlades ett 15-tal medlemmar i Ålands synskadade för att gå ut på Mariehamns gator och visa att de finns. Rolf Söderlund var en av dem som slöt upp.
 – Torggatan är svår för oss som inte ser. Det finns skyltar, pelare och trottoarkanter som är i vägen, säger Rolf Söderlund. 
Hur tycker du det är med tillgängligheten på Åland överlag?
 – Det är rätt dåligt på Åland, det är ett lågprioriterat ämne att det ska vara tillgänligt. Jag hoppas att tillgängligheten ska bli bättre i och med FN-konventionen. Vi orkar inte ropa så högt, vi har fullt upp med vårt handikapp.•
Källa: Ålands radio
———
Upplevelsernas Kroatien
Text: Lilian Söderman
En nyligen bortgången, kär synskadad 93-åring sade vid flera tillfällen att man ska skaffa sig många upplevelser så länge man orkar och kan för att ha trevliga minnen att suga på när man inte längre är i farten. Jag har nyligen följt hennes råd och tillsammans med flera andra upplevt en del av Kroatien.
Vad har jag då upplevt? Låt mig först presentera oss innan jag går in på allt jag fått uppleva under en resa till det vackra landet Kroatien, främst i området Dalmatien. 
Den 2 oktober detta år tog oss Finnairs flyg från Vasa till Split där en ståtlig, ung gentleman Filip Hästbacka mötte oss med Oravais Trafiks OT fina buss, som förde oss till hotellområdet Amadria Park, närmare bestämt hotell Jakov, där vi kom att bo en veckas tid och fylla våra bukar. Med på flyget fanns också den kunniga, humoristiska och slagfärdiga guiden Kristina Bosson, som på olika sätt hjälpte oss till rätta i det främmande landet. Med på resan var 42 kvinnor och män, både synskadade och seende men inga barn, varav en reseledare, vår vänliga och omtänksamma Febe Mörk, två hjälpsamma, allmänna ledsagare, Susanne Granholm och Peter Sahlsten – alltid redo som scouterna. Resenärerna representerade både Vasa svenska synskadade (VSS) och Norra Österbottens svenska synskadade (NÖSS). 
Ett fattigt land
Kommer att delge er, bästa läsare, en del intryck och upplevelser utan att göra anspråk på en uttömmande redogörelse för landet, dess historia och politik. Kroatien är ett katolskt land med ca 4,2 miljoner invånare, och landet styrs av en kvinnlig president vid namn Kolinda Grabar- Kitarovic. Landet är medlem i Europeiska unionen (EU) men har valutan Kuna. Kan nämnas att Kroatien vid ingången i EU fick sådana specialvillkor för vinframställning, att man i varje kroatiskt hem kan framställa sitt eget vin, med andra ord hembränning. När vinet är klart går kvinnorna från gård till gård och avsmakar varandras alster. En kroatisk trädgård bör åtminstone prydas av citron-, olivträd och vinrankor.
Spår efter senaste krig 1991-1995, som kroaterna kallar hemlandskriget, kan skönjas, för tomma hus och husruiner finns det gott om, trots att kroaterna verkar ha hunnit långt i uppbyggnaden av landet. Vi körde längs fin motorväg, som användarna betalar för. Varje gång Filip rattade in bussen på motorväg stannade han för att ta en biljett, och vid avfart från motorväg var han tvungen att betala för färden. Guiden påstod att Kroatien är ett fattigt land, och att många välutbildade ungdomar emigrerar. Prisnivån liknar vår, men jag handlade så litet att jag inte är den rätta att uttala mig om saken. Unnade mig massage, och den kostade ungefär samma som i Finland.
Mäktiga naturupplevelser
Naturen med höga, spetsiga, blågråa bergstoppar - Balkanbergen och Kustbergen, kullar som egentlien är utslocknade vulkaner, slätter och sjöar, gröna träd och buskar gjorde starkaste intrycken på mig. Blommorna led i torkan. Vi var förstås tacksamma att vi inte behövde regna bort. Vädrets makter var helt på vår sida, för solen sken på oss nästan varje dag. Adriatiska havet med sitt rena, klara vatten skymtade vi nästan varje dag, och en del av oss tog ett dopp däri, åtminstone jag. Vågor kluckade mot stranden som skön musik.
Mäktigaste naturupplevelserna gav besöken till nationalparkerna Plitvice och Krka.  Brus från mäktiga vattenfall hördes, även en stark upplevelse för en synskadad! Skyddsänglarna var strängt upptagna med att se till att ingen föll i vattnet eller i trapporna. Mig veterligen klarade sig alla torrskodda och helskinnade genom äventyren. 
Lummiga nationalparker
Plitvice, grundad 1949 och upptagen på UNESCO:s världsarvskarta 1979, är den största och äldsta nationalparken i Kroatien, där otaliga (16 st) sjöar med turkosfärgat, klart vatten rinner. Man talar om fallande sjöar, övre och nedre sjöar, som kanjon. Den högsta punkten är på 1278,5 meter och den lägsta är på 368,6 meter, varför höjdskillnaden är stor. Där kan man se fiskar simma, men människor får varken simma eller fiska där. Dessutom finns det gott om vattenfall – ett naturens mästerverk. Vi stannade upp vid en av de nedre sjöarna där otaliga par gifte sig under den jugoslaviska perioden, och äktenskapen, som ingåtts på platsen, lär ha hållit med ett enda undantag. Du ogifta läsare notera tipset!
Krka nationalpark grundad 1985 är cirka en tredjedel mindre än Plitvice, men också en försmak av paradiset med brusande vattenfall och lummigt grön natur. Vandrade man 200 trappsteg uppåt öppnade sig vackra vyer för seende ögon. Uppfinnaren Nikola Tesla lär vara född här 1856, han som bland annat förknippas med växelström. Till Krka national park åkte vi båt längs floden Krka, som är omgiven av höga berg och grönskande kullar. Jag njöt i fulla drag av båtfärden.
Städerna Sibenik och Split samt ön Trogir, som ligger vid Adriatiska havet, fick också besök av oss.  Naturligtvis kunde vi se många båtar av olika storlek och snitt, en del fiskebåtar, en del lyxigare skutor.  
I Sibenik, som omtalas redan 1066 e Kr., vandrade vi längs stranden och besökte Jakobskatedralen, som fortfarande renoveras på grund av skadorna efter senaste krig.
På den vackra ön Trogir kunde vi beundra en antik mur som omger den gamla stadskärnan. Den finns med på UNESCO:s världsarvslista. Vi fick känna historiens vingslag vid anblicken av många antika byggnader.
I Split, Kroatiens näststörsta stad med ca 175 000 invånare, vandrade vi också längs stranden tills vi kom till Diocletianus (en antik romersk kejsare) palats. Där förgyllde några män vår dag med mycket skön sång och musik. Palatset, som sen blev biskopens tillhåll, är en av de största bevarade romerska byggnaderna, en imponerande sådan.
Många hjälpande händer
OT lovade oss ett överraskningsprogram en afton, och det blev en överraskning som hette duga på ett ställe kallat Etnoland. Där togs vi emot av skojfrisk herreman vid namn Josko Lokas. Iklädd en för området, typisk gammal dräkt berättade han i gammaldags miljö om livet förr i tiden, om seder och bruk på ett väldigt konkret och åskådligt sätt. Han friade till en av resenärerna till kamratens stora förskräckelse, gifte sig med henne och fick en son, men det slutade dock väl som det brukar i sagornas värld. Vi bjöds förutom underhållning på god mat i gott sällskap. Vi sjöng bland annat Vårt land för värden.
Niklas Iso-aho har tillsammans med Febe Mörk utarbetat ett omväxlande, välgenomtänkt och mångsidigt program för oss, vilket åtminstone jag är tacksam för. Dessutom bodde vi på ett för synskadade tillgängligt, lugnt, rent och snyggt hotell en bit från affärscentrum, men den som hade för mycket pengar kunde ta taxi till närmaste köpcentrum. Det jag och många med mig saknade är ett gemensamt mötesrum. Mycket fick vi uppleva under några dagar, och tillvaron underlättades av många hjälpande händer. Ett speciellt tack vill jag rikta till arrangörer, reseledare, allmänna ledsagare, chaufför, guide och alla trevliga medvandrare på resan! 
Bildtext: Överraskningsprogram en kväll vid Etnoland där en skojfrisk herre tog emot gruppen.
Syntolkning: En man iklädd röd traditionell klädsel serverar drycker från en bricka. Runt honom står resenärer från VSS och NÖSS. 
Bildtext: Resenärer från VSS och NÖSS på vandring i Trogir.  Vädret var soligt så gott som hela resan.
Syntolkning: En grupp på fem personer står på en kaj och tittar in i kameran. Bakom dem finns småbåtar som är förtöjda vid kajen. 
Syntolkning: Ett rött hus med fyrkantig öppning i mitten. I öppningen skymtar man blått hav och gröna träd. På varsin sida om öppningen står två vita cyklar. 
Bildtext: Nationalparken Krka är grundad år 1985. Man kan ta sig till parken med båt längs med floden som har samma namn.
Syntolkning: Bild på ett vattenfall i nationalparken Krka. Vid sidan om vattenfallet finns lummiga gröna träd. 
Bildtext: Under resan blev det några dopp i det Adriatiska havets rena och klara vatten.
Syntolkning: En dam simmar i blått vatten, hon vinkar mot kameran.
———
”FDUV:s Lisbeth Hemgård firar 60 år”
Text: Henrika Jakobsson
Under de senaste tio åren har FDUV vuxit som organisation och etablerat sig som en välkänd aktör inom funktionshindersektorn. I år fyller organisationens långvariga verksamhetsledare Lisbeth Hemgård 60 år och de jämna åren uppmärksammades med ett seminarium om fosterdiagnostik på kulturcentret Hanaholmen den 26.10.
I dag leder Hemgård den största ideella organisationen inom funktionshindersektorn i Svenskfinland. Med tiden har arbetet också blivit en allt större del av Hemgårds identitet, arbetet känns meningsfullt och det fungerar som en drivkraft för inspirationen. 
Hur känns det att vara FDUV:s ansikte utåt?
– Min önskan är egentligen att ansiktet utåt skulle vara de personer vi jobbar för, men det är klart att den som uttalar sig om saker och ting ofta blir personen som förknippas med en viss organisation. 
FDUV bevakar i första hand intressen som gäller personer med utvecklingsstörning men Hemgård upplever också att hon fått en annan roll utåt; att försvara de anhörigas intressen. 
 – Många gånger handlar det om att de anhöriga inte själva vågar gå ut med till exempel kritik, säger Hemgård. 
Det kan vara tufft att vara den som för fram kritik mot till exempel tjänster inom Svenskfinland, men som intresseorganisation måste man se till att tjänsterna fungerar, menar Hemgård. 
 – Om det inte fungerar så måste man reagera. Jag upplever att det är ett viktigt jobb och att man gör skillnad. 
Stundvis kan uppdraget som frontfigur kännas stressigt, men överlag upplever Hemgård att hon känner sig stresstålig och säker på de utmaningar hon möter. 
 – Inom tredje sektorn är realiteten tyvärr den att man aldrig riktigt räcker till, det finns alltid mer att jobba för. Men trots det här kan jag oftast sova gott om nätterna. 
Hur har FDUV jobbat för att bli ett så starkt förbund som det är idag?
 – Jag tycker att intresset för minoriteter och funktionshinderfrågor har ökat betydligt sedan jag började jobba inom branschen. Vi följer noggrant med vad som ligger i tiden och lyssnar på vilka behov som finns bland medlemmar och anhöriga. Vi har också många olika finansieringskällor, vi är duktiga på att ansöka om pengar och vi samarbetar mycket med den finska sidan. 
Det ligger mycket jobb bakom verksamheten på FDUV i dag. Tillsammans har många inom FDUV satsat mycket och kommit fram till nya idéer till projekt och ansökningar. 
– Det här är ju nog sådant som man inte gör inom ramen för vanliga åtta timmars dagar, utan det ligger mycket tid och arbete bakom det, säger Hemgård. 
Hur ser samarbetet mellan FSS och FDUV ut i dag och vad kunde utvecklas?
– Vi har alltid haft ett gott samarbete mellan förbunden. Det finns många som har flerfunktionsnedsättningar och det är naturligt att till exempel FSS:s rehabiliteringsrådgivare också är med på våra kurser och evenemang. I framtiden kunde vi kanske bli ännu bättre på att samarbeta inom intressebevakning och påverkansarbete. 
Hemgård hoppas också på att förbunden igen kunde ordna mer lättsamma och roliga program, som tillexempel nordiska samarbeten. 
 – Det skulle vara roligt med nån slags nordiskt läger, som skulle ordnas turvis i olika länder. Sådana här saker ordnade vi ofta förr och jag skulle gärna se att vi skulle hinna fokusera på lite mindre allvarliga saker också i framtiden. 
I motvikt till det dagliga arbetet kallar sig Lisbeth Hemgård en stor vän av litteratur och natur. Hon har en trogen vänskapskrets som hon umgås med och gillar att lägga saker på minnet. 
– Jag har ett bra så kallat nonsens-minne. Det var väl därför jag klarade mig så bra i Hbl-Duellen, skrattar Hemgård.
Bildtext: SKÅL.  Jonas Bergholm uppvaktade Lisbeth Hemgård på hennes 60 årsmottagning på Hanaholmen.
Syntolkning: Lisbeth Hemgård i blå-vit prickig klänning och Jonas Bergholm ler och tittar in i kameran. Lisbeth hemgård håller i ett glas bubbel.
———
Acceptera dig själv ock dina hjälpmedel
Text: Nora Strömman, verksamhetsledare vid Svenska Hörselförbundet
Våra öron växer årligen 0,22 millimeter efter att vi uppnått vuxen ålder. Så ju äldre vi blir, desto större öron får vi. Blir vi hundra år gamla, får vi glädja oss åt ytteröron som verkligen är beundransvärda i storlek. Men som i så många andra fall, har storleken inte någon nämnvärd betydelse då vi talar om hörsel och syn. Våra ögon till exempel, slutar växa redan i puberteten och håller sedan samma storlek livet ut. Det skulle kanske vara trevligt med proportion, som större ögon, då ändå både öron och näsa växer livet ut, men naturen har sin genomtänkta plan.  
Forskning påvisar att vårt högra öra uppfattar bättre ord och tal, medan vårt vänstra öra uppfattar musik bättre. Våra ögon är även olika. Oftast är det ena ögat mera dominant än det andra och förklaras med att hjärnan ger företräde åt bilden från det ena ögat, så att det inte blir risk för dubbelbilder. De flesta djuren hör fyra gånger bättre än människan och ser minst lika många gånger bättre. Därtill ser vissa djur i mörker, ultraviolett ljus, värme och polariserat ljus. Men människan har även egenskaper som få andra djur har, som till exempel ett exceptionellt bra färgseende. 
Angående hörsel har vi den fenomenala egenskapen att vi genom att kupa handen bakom ytterörat kan höra cirka fem decibel bättre. Och när vi blir äldre och har ett större ytteröra att kupa handen bakom, borde vi väl i princip också fånga upp ljud lite bättre. 
466 miljoner människor i världen har en invalidiserande hörselnedsättning enligt världshälsoorganisationen WHO. 1,3 miljarder människor i världen har en synnedsättning. När vi når en ålder över 50 år har största delen av befolkningen en synnedsättning och när vi når över 60-års tröskeln har 75 procent av befolkningen en hörselnedsättning. Vi kan alltså i princip inte undgå att vara intresserade eller berörda av syn- och hörselfrågor. 
En procent av befolkningen i Finland använder hörapparat medan 3,5 procent skulle ha nytta av att använda hörapparat. 70 procent av finländarna använder glasögon i något skede av sitt liv. Glasögon är en accessoar, en nödvändighet för att se och vara social, medan hörapparaten oftast är ett hjälpmedel med så låg status, att man hellre har den i byrålådan än bakom örat. Detta, trots att tekniken går framåt med stora kliv varje år. 
Men bättre kan vi. Var är hörapparatsbatterierna som spelar in allt som sägs, så du när du använt färdigt dina batterier, bara kan byta ut dem till nya. När du sedan vill lyssna på de föregående två veckorna av ditt liv någon gång igen, kan du ta fram batterierna och få repeterat vad öronläkaren sade, vad din käraste berättade en viss dag eller hur du själv uttryckte dig när du höll ett tal? Var är glasögonen som analyserar din omgivning medan du går, och berättar för dig den kortaste vägen, den bästa takten och din puls medan du vandrar framåt genom livet? Möjligheterna våra hjälpmedel kan erbjuda kommer att vara många. Och det finns flera team runt om i världen, som siktar på att komma upp med innovationer, som verkar omöjliga, men som vi efter en tid inte kan leva utan. Så det omöjliga är oftast möjligt. Men hur skall vi själva lära oss det omöjliga – att acceptera oss själva som vi är? Och att söka hjälp i tid och stå på oss?

Acceptans är det viktigaste vi kan ge oss själva och våra medmänniskor. Låt oss utöva det tillsammans, prova hjälpmedel och hjälpa dem som inte blivit du med sina hjälpmedel, så att de blir du med dem idag. 
———
Bo Granholm tror på teknik och blåbär
Text & Foto: Henrika Jakobsson
När Bo Granholm fick sin makula-diagnos för fem år sedan kändes det onekligen inte muntert. Hans pappa hade en grav synnedsättning och Granholm är bekant med vad det innebär att förlora synen.
Än har han inte låtit sig hindras av sämre syn, han kör fortfarande bil och tillbringar fritiden på stugan i Pargas eller kanske på någon resa utomlands. När vi träffas på Hjälpmedelsmässan i Pargas har Granholm precis kommit hem från en nio dagar lång resa till Balkan. 
– Främst är jag bekymrad över att någon dag bli av med körkortet. Det är en stor begränsning, säger Granholm.
Men med tiden har tanken på sämre syn mognat och Granholm är tacksam för varje dag som han får ha kvar den syn han har i dag.
– Med tiden hinner man nog förbereda sig mentalt på vad en sådan här diagnos innebär. Som tur ser min fru Raija bra, så om jag blir av med körkortet får hon köra istället, skrattar Granholm.
Österbottning i Åbotrakten
Bo Granholm, eller Bosse som han också kallas, är född i Karleby och uppvuxen i Jakobstad,men flyttade till Åbo för att studera till diplomingenjör. Därifrån har vägarna lett bland annat till
Tammerfors, Norge och Sverige men varje gång är det hemtrakten Åbo som har lockat mest.
– Jag har två barn och fyra barnbarn, och alla bor nära, berättar Granholm.
Vice ordförande för FS
Sedan Granholm fick sin diagnos har han varit aktiv inom Åbo svenska synskadade. Tidigare var han stödjande medlem eftersom hans pappa föreslog det i tiderna. För tillfället är han distriktsföreningens vice ordförande och bidrar till verksamheten bland annat genom att hålla koll på ekonomin. 
– Förutom att ansvara för ekonomin försöker jag också vara med och ordna program. Jag tycker att det skulle vara viktigt att de olika distrikten skulle samarbeta mer, jag tycker att vi är lite för isolerade på varsitt håll som det är nu. Tillsammans är vi starka.
Till vardags sitter Granholm som styrelseordförande i ett företag som tillverkar färgkartor med fabriker i Norge och Pargas. Som styrelseordförande utarbetar han bland annat strategier för bolaget. Granholm har jobbat inom färgbranschen hela livet. Även sonen jobbar med färgkartor, för tillfället är han VD för fabriken i Pargas. 
Blåbärspulver och elbilar
Miljön är en hjärtesak för Grönholm. Han har bland annat installerat solpaneler på sin sommarstugas tak och drömmer om att göra det samma på fabriken i Pargas. 
– Jag hoppas att jag ännu kommer att ha möjlighet att byta bil, i så fall skulle det vara roligt att köra en el-bil som laddas med hjälp av solpaneler. 
En annan teknisk innovation som Granholm väntar på är de självkörande bilarna. Speciellt om synen blir sämre kunde de självkörande bilarna vara en lösning för många. 
– Då slår man bara in vart man ska åka och bilen tar dig dit. I väntan på dem så finns det ju också möjlighet att åka buss eller taxi, funderar Granholm.
Något som Bo Granholm tror på är också blåbärspulver. Blåbär är bra för synen men i blåbärspulver är de små kärnorna i blåbären också malda till pulver så att kroppen kan ta upp de nyttiga ämnena.
– Jag har köpt blåbärspulver på strömmingsmarknaden i Helsingfors. Men senast hade Sydkorea köpt upp allt blåbärspulver så det fanns inget kvar åt mig, skrattar han.
Bildtext: BÅTMÄNNISKA. Tidigare var Bosse Granholm mycket ute på sjön med familjens stora motorbåt, i dag har han bytt till en mindre.
Syntolkning: Bo Granholm står vid åstranden i Pargas. Längs med ån finns båtar och i bakgrunden skymtar man en bro och höstfärgade träd.
———
In memoriam: Till minne av Kalle Könkkölä
Text: Amu Urhonen Översättning: Tor Hanner
Som vi kunde läsa i förra numret av FS har Kalle Könkkölä, den mest kända profilen inom finländsk handikapprörelse avlidit.
Kalle somnade in den 11 september i sviterna av en lunginflammation. Könkköläs bortgång kom överraskande. Under sina sista levnadsdagar var han strängt sysselsatt med förberedelser för en resa till Etiopien inom det internationella utvecklingsarbetet.
Det är ingen överdrift om vi säger: Tack vare Kalles arbete är världen idag en bättre plats för personer med funktionshinder. Han krävde att möjligheter skulle skapas så att alla handikappade kunde ha ett självständigt liv.Detta var inte en självklarhet på 1970-talet då Könkkölä inledde sitt arbete. Funktionshindrade ansågs då som hjälpbehövande, inte som organisatörer av verksamheter.
Kalle Könkkölä grundade handikapporganisationen Kynnys/Tröskeln 1973 där nästan alla som verkar har en funktionsnedsättning.Könkkölä var också med i arbetet med FN-konventionen om rättigheter för människor med funktionsnedsättning.
Han var med i grundandet av det gröna partiet och fungerade som dess första ordförande. Han invaldes tillsammans med Ville Komsi som de första gröna riksdagsmännen år 1983. I riksdagen fick han till stånd handikappservicelagen och förordningen om tillgänglighet. 
Under de senaste åren ägnade sig Könkkölä mycket åt stöd till funktionshindrade i världens krisområden.”Den som inte får hjälp från annat håll bör man hjälpa”, brukade Könkkölä säga.
Vi minns Kalle Könkkölä med tacksamhet.
———
In memoriam: Till minne av Ellen Klockars
Text: Britten Nylund
llen Klockars avled 18.9.2018 lugnt och stilla på Dammbrunnsgården omgiven av sina assistenter och sköterskor. Hennes valspråk var: ”Dålig den som ger sig”. Nu fick hon för en gångs skull ge sig. Trots att Ellen var mycket levnadsglad uttryckte hon ofta under den sista tiden en längtan att få somna in. Bort från sjukdomar och plågor. Ellen blev 93 år.
Ellen föddes 16.6.1925 på Hovgård i Ingå. Dit hade familjen flyttat från Veikars, Korsholm. När syskonen gnabbades som små så fick Ellen heta ” den där nylänningen” för hon var den enda av syskonen som föddes i Nyland. Därför var det viktigt för henne att få bli jordfäst i Korsholms kyrka. Då skulle hon förenas med familjen som alla var döpta, konfirmerade, vigda och jordfästa där. Hon kommer att få sin sista viloplats i familjegraven på Korsholms gamla begravningsplats. Då är hon äntligen en riktig österbottning!
Ellen hade ett innehållsrikt och intressant liv. Hon levde fullt ut i nuet och tog tillvara på livet.
Hon gick i Svenska flickskolan i Helsingfors. Tyvärr kom kriget och avbröt vidare utbildning. Det gällde att arbeta och göra rätt för sig. Sin iver att få arbeta kommer fram när hon berättade om ett av sina första sommarjobb som stafett i en bank. Lönen var 400 mark i månaden och bussbiljetterna kostade 500 mark. Hennes pappa fick betala mellanskillnaden. Men arbeta det skulle hon! Hon var även unglotta under kriget.
Ellen jobbade som vuxen på ett försäkringsbolag och på kontoret i en möbelfabrik. Men sitt livsverk utförde hon som arbetsledare på Helsingfors trafikverk. Hur det gick till när hon fick det jobbet återkom hon flera gånger till. Hon hade en tid jobbat på trafikverket när en mellanchefsbefattning utannonserades. Ellen sökte jobbet tillsammans med några ingenjörer. De kallades alla till lämplighetstest och Ellen fick bästa resultatet i testet. Men hon var kvinna och ingen kvinna hade varit chef på den nivån förut. Så tjänsten utannonserades en gång till. Ellen sökte den igen och det blev nya tester som hon även denna gång klarade bäst av alla.
Hon kallades in till högsta chefen. När hon kom in sa han förvånat: Jaså, du är Klockars! De hade nämligen många gånger suttit i arbetsplatsmatsalen och druckit kaffe tillsammans. Han frågade henne varför hon sökte jobbet. Det var ju bara män som var chefer. Då svarade Ellen; ”Om det fodras att jag går i byxor så nog kan jag göra det resten av arbetslivet.” Hon fick jobbet. Men chefen ville ge henne sämre lön för att hon var kvinna. Hon nämnde lönen som stod i annonsen och sa att den ska hon också ha. Och så blev det. 
Hennes kamp för jämställdhet var kanske en orsak att hon 1987 blev tilldelad Finlands Vita Ros 1 klass medalj med guldkors.
Efter kriget flyttade föräldrarna och brodern tillbaka till Österbotten. De köpte halva Alkula gård i Gamla Vasa. Gården som överlevt Vasa brand. Ellen ville inte flytta så hon gifte sig med Olof Andersson. Äktenskapet slutade dock i skilsmässa.
Hon hade senare en sambo Eikka. Efter pensioneringen köpte de ett hus i Hirvensalmi. Ellen var dock stadsbo så hon trivdes inte på landet i längden utan flyttade till Vasa. 
Under flytten till Vasa märkte Ellen att hon såg så dåligt att hon inte kunde läsa skyltarna utmed vägen. Det blev sista gången hon körde bil. 21.3.1996 blev hon medlem i Distriktsföreningen Vasa svenska synskadade rf. Verksamhetscentret Lyktan blev som ett andra hem för Ellen och hon var nog en av de trognaste deltagarna i VSS verksamhet. 
Ellen hade många intressen. Ett var sport. Som ung spelade hon handboll. Hon fortsatte med olika motionsformer och deltog nästan ända till slutet i gymnastikgrupper och höll sig i god form. Att missa ett idrottsprogram i tv kom inte på fråga.
Som ung var hon travkusk. Hon körde pappans travhästar. Ett speciellt minne från travkusktiden var när zigenarkungen Kalle Hagert bjöd henne och alla andra gäster på middag på Hotell Rosendahl i Tammerfors efter en travtävling.
Ellen sysslade med friluftsliv i alla former som fjällvandring, skidåkning, camping med husvagnen runt om i Europa. Hon var en hundmänniska. Hade flera boxrar men när hon blev äldre så blev det en mindre hund, spanieln Ode. Han var hennes sista hund. En annan Ode fick hon som närmaste granne då hon flyttade till Folkhälsans Wasahus. Det var Patrik Paulins ledarhund Ode.
Att läsa och följa med sin tid var viktigt för Ellen. Det fanns alltid en talbok snurrande i Daisyspelaren. Ännu den sista månaden hon levde fick jag uppdraget att meddela Celiabiblioteket att Ellen ville ha flera böcker än det månatliga utskicket för det räckte inte till. Hon lyssnade också flitigt på Medlemsbandet, Finlands Synskadade och Vasabladet.
Ellen var en dam med stil. Välvårdad och välklädd. Ett skarpt intellekt, gott minne, varmt hjärta och sinne för humor kännetecknade henne. Ellen hade en förmåga att alltid sätta andra människor i centrum, vara en god lyssnare, aldrig döma eller tala illa om någon. Det gav henne många goda vänner som hon var glad över då hon saknade nära släktingar. Ellen blev nästan helt blind. Hon hade lyckan att få en god assistent i Liisa. Hennes tidigare granne Tapani var också till stor hjälp för Ellen. 
Ellen avslutade nästan alla telefonsamtal eller besök med att säga; ”Ta nu riktigt bra hand om varandra! ” Det får bli hennes hälsning till oss som lever vidare. Vi minns Ellen med saknad och tacksamhet. Vila i frid!
———
Aktuellt
———
Insändare: FSS föregångare inom punktskrift
I vårt samhälle är tredje sektorn en viktig aktör inom det sociala området. En stor del av de tjänster vi medborgare behöver ombesörjs av just denna aktör. Varje aktör  är i sig en del av den stora helheten och det är därför viktigt med samarbete, dels för serviceproduktion men kanske framför allt som intressebevakare.  Vi svenskspråkiga synskadade är en mycket liten grupp i landet och för oss är det extra viktigt med just samarbete.
I synskadeärenden är det klokt för oss att samarbeta med Synskadades Förbund, som har en mycket större samhällelig tyngd och större personella resurser. Det finns dock områden där FSS är ”bättre”, t.ex. punktskriftsverksamheten.
Den punkskriftsverksamhet med kurser och utbildning av instruktörer som vi bedriver har lång tradition och är ett resultat av idogt arbete. Liknande verksamhet når inte alls samma nivå inom det finska förbundet och det vore vettigt att vi skulle dela med oss. 
Ett fint exempel på att marknadsföra punkskriftsverksamheten var ett tillfälle I Kalajoki 04-05.10 där det var samlat synskade arbetare från hela Uleåborgs ERVA-område. Det var representanter från sjukhusen i Rovaniemi, Kemi, Uleåborg, Kajana och Karleby samt distriktsföreningarna från de norra delarna av landet. De fick höra om punktskrift och om den utbildning som FSS ordnar för synskadade och deras anhöriga. Genmälet var mycket gott och t.ex. frågade en representant från Kajana centralsjukhus genast av Tessa Bamberg hur vi kunde gå vidare så att de kunde få hjälp med punkskriftsintresset och utbildning av instruktörer. Tessa var inbjuden av arrangörerna för träffen och orsaken var just att FSS har kommit långt kring punktskriftsverksamheten och försökt få ut budskapet om dess viktiga roll.
Jag ser detta tillfälle I Kalajoki som en fin öppning i ett samarbete som enbart är en win-win situation. Samarbete handlar ju inte enbart om att ge eller få utan också om att tillsammans förädla den situation vi har idag och på så sätt gå vidare och utveckla. En blind eller synsvag är att jämföra med en analfabet ifall denna inte kan använda punktskrift. FSS´ verksamhet går ju för oss i första hand, men med gemensamma resurser kan vi gå mycket längre.Samarbete betyder inte att vi I FSS skulle göra avkall på något utan det innebär att vi kan visa upp våra starka sidor, Det gagnar alla. 
Text: Anders Nyberg
———
Tina Hultgren är ny rehabiliteringsrådgivare
Mitt namn är Tina Hultgren och jag arbetar som rehabiliteringsrådgivare i Västnyland. Jag har därmed efterträtt Britta Nyberg som gick i pension den 1.10. 
Till min utbildning är jag utbildad hälsovårdare och företagshälsovårdare. Jag har under hela min arbetskarriär arbetat för kommunen, Ekenäs stad och Raseborgs stad. Min senaste arbetsplats var stadens Seniorrådgivning. Där utförde jag hälsogranskningar, kartläggande hembesök och planerade service och hjälp till de äldre som bor hemma. Jag har också erfarenhet av arbetarskyddsarbete då jag i åtta års tid arbetade som stadens arbetarskyddschef. Att nu börja arbeta för en ny arbetsgivare, med nya kollegor och ny klientgrupp är både spännande och inspirerande. 
Det är med glädje och iver som jag börjat mitt nya arbete. Jag har fått ett fint mottagande och introduktion av mina närmaste kollegor och hela personalen på FSS. Jag har också träffat styrelsen för Svenska Synskadade i Nyland. 
Det känns som att arbetet kommit bra igång. Jag funderar redan på hur jag i min roll som rehabiliteringsrådgivare skall jobba för att få en större synlighet i Västnyland och hur tillgängligheten kunde bli större. Mitt hopp är att mitt arbete kan bidra till nya medlemmar till föreningen. Mitt arbetsrum är på Genvägen 4 i Ekenäs. Då min tjänst är deltid, 60 procent, arbetar jag tisdag till torsdag.
På min fritid motionerar jag gärna och umgås med min familj och vänner. Jag bor i Ekenäs och trivs med att ha naturen nära intill. På somrarna är jag gärna ute på vattnet med vår båt.
———
Svenska Yle inför röststyrning av nyheter
Nu kan du be din smarta Home-högtalare eller Androidtelefon spela upp Svenska Yles senaste nyheter, poddar, aktualitetsprogram eller radiokanaler, efter att Googles röststyrda assistent har fått svenskt språkstöd. Yle är det första mediebolaget i Finland som erbjuder tjänster på plattformen. Det betyder att du kan be din Androidtelefon spela upp Yles nyheter på svenska. Du kan antingen välja Svenska Yle som en av dina nyhetskällor i inställningarna, eller säga “prata med Svenska Yle” och sedan be att få höra nyheter. Du kan också be om att få höra nyheter på finska genom att säga “nyheter på finska”. De digitala assistenterna har utvecklats i rask takt de senaste åren och blir hela tiden mer användarvänliga. Röststyrning kan idag användas bland annat för att få information, utnyttja olika tjänster eller som ett slags fjärrkontroll i smarta hem. 
På de engelskspråkiga marknaderna växer lyssnandet med hjälp av smarta assistenter väldigt snabbt just nu. Röststyrningen fungerar inte ännu med Apple-produkter.
Källa: svenska.yle.fi
———
Aktuellt i distrikten
———
Norra Österbottens Svenska Synskadade
En studiecirkel i punktskrift med Leif Nybohm, hålls måndagar kl 10 på Fyren. 
Handarbetsgruppen ”Rätstickorna” träffas varannan måndag (ojämna veckor) kl 12 – 14 på Fyren med Agneta Cederberg. Nästa träff hålls 19.11, följande gång 3.12. 
Bowling gruppen tränar på måndagar kl 12.30 på Idrottsgården i Jakobstad. 
På onsdagar ordnas i samarb. med Folkhälsan på Östanlid konditionsträning på gym kl 11 – 12 och vattengympa; grupp 1 kl 11.45 och grupp 2 kl 12.30.
Vill du äta lunch i trevligt sällskap? Kom med på lunchträff vid Svenska gården i Jakobstad, fredagen 9.11 kl 12.
Må-bra dag på Norrvalla 13.11.2018 under Blindveckan. Ekmans buss kör enligt: kl 7.30 Karleby busstation, kl 7.45 Bosund, Baltic, kl 7.50 Eugmo, Pias Livs, kl 7.55 Holm, kl 8.05, Jakobstad, Otto Malmsg. 9, kl 8.20                Socklot vägskäl, kl 8.30                Nykarleby busstation, kl 8.40                Munsala Berras. 
Mimosel damerna träffas varannan onsdag (jämna veckor) kl 13 - 15 på Fyren med Ann-Mari Ekstrand. Nästa träff blir 14.11 och därefter 28.11. Mimosel träffar / Aktivt Seniorliv för synskadade ordnas torsdagen 29.11 kl 13 - 15 vid Folkhälsan huset ”Emeliehemmet”, blåa rummet, Sjukhusgatan 11 i Karleby. Ledare Monica Bergdal hälsar alla välkomna! 
Engelska kursen med Sol-Britt Björkgren hålls torsdagar kl 10.30.  
Matlagningsträff med mästerkocken Berndt Berglund hålls 22.11 kl 15 på Fyren. Kom med och få nya tips för att göra matlagningen spännande och rolig! För matens skull bör du anmäla dig till A-S G tfn 050-3795 658.        Karagruppen träffas en gång/mån kl 12.30 på Fyren, för att diskutera o förbättra världen samt dricka kaffe med dopp. Nästa gång blir 29.11.
Vi har bokat biljetter till Årets stora julkonsert 2018 på Schaumansalen 1.12 kl 19 med Heléne Nyberg, Mats Rådberg, Philip Järvenpää och gästartist Ann-Katrine Burman. Priset är 23,- € med grupprabatt. Kaffe servering i pausen à 5,- €.
Julfest 18.12.2018 kl 14 - 18 på Församlingshemmet i Larsmo.
Anmälan om deltagande görs till distr.sekr. Ann-Sofie Grankulla, tfn 7234 880 eller 050-3795 658 eller via e-post: noss@multi.fi Mera information om verksamheten i medlemsbandet och föreningsspalten i ÖT på lördagar eller på www.fss.fi under länken distriktsföreningar och Norra Österbotten.
Välkomna med i vår verksamhet! ö: Styrelsen och Ann-Sofie Grankulla  
——
Svenska Synskadade i Mellersta Nyland 
Måndagsträffar. 12.11 kockan 15.00-17.00 Vi träffas på Kampens servicehus, Salomongatan 21. Birgitta Lönnqvist kommer och berättar om skeppet Rusalka  som sjönk utanför Helsingfors på 1890-talet. Vi börjar med kaffet. Anmäl dig till kansliet senast den 8.11.
19.11 klockan 13.00-15.00 Reflektioner över föreningens höstmöte och så spelar vi bingo.
26.11 klockan 13.00-15.00   lunch på Hörnan. Fri samvaro. Anmäl dig till lunchen senast 22.11 till kansliet.
3.12 klockan 13.00-15.00 frågesport på Hörnan med Monica Andersson. Kaffe med tilltugg.
10.12 klockan 15.00-17.00 vi träffas på Kampens servicehus, Salomongatan 21. Carola Ekrem kommer och berättar om ordspråk. Anmäl dig till kansliet senast 5.12.
Övrig verksamhet.14.11 klockan 14.00 Film eftermiddag med Sune Huldin på Hörnan. Anmäl dig senast 13.11 till kansliet.
22.11 klockan 17.30 Ögonläkare Henrik Bygglin kommer och föreläser om maculadegeneration och andra ögon problem. Anmäl dig till kansliet senast 21.11.         Föreningens höstmöte hålls på Hörnan, Parisgränden 2 A 3, lördagen den 24.11.2018 klockan 12.00. Stadgeenliga ärenden behandlas. Styrelsen.
Det blir kaffe med tilltugg så anmäl dig till kaffet senast 22.11 till kansliet.
15.12 klockan 15.00 Föreningens julfest hålls på Hörnan, med program och god mat. Deltagaravgiften är 10 euro per person. Anmäl dig till kansliet senast 5.12.Välkommen!
Föreningens ordförande Sune Huldin har avgått 10.10.2018. Monica Andersson fungerar som ordförande till årets slut.
——
Svenska Synskadade i Västnyland
Svenska synskadade i Västnyland håller höstmöte lördagen den 11 november klockan 13.00 i Lyan, Prästängsgatan 12, Ekenäs. På mötet väljs föreningens styrelse för år 2019, bestäms medlemsavgiften och behandlas verksamhetsplan och budget för 2019. Anmäl dig till Birgitta Nordström, telefon 044 336 8060 senast torsdag 9.11.
Balanskursen med Folkhälsan har kommit i gång på torsdagar klockan 14 i Seniorahuset, Prästängsgatan 14, ingång från gården. Det kan bli avbrott någon gång, så kolla kursdagarna med Börje Broberg, 044 5410 679 för mera information.
På Tryckeriteatern i Karis går pjäsen ’’Mannerheim – mannen och myten’’. Av P-E Lönnfors och Johan Storgård, regi Sven Sid. Den kommer att syntolkas torsdagen den 15 november klockan 19.00 Anmäl dig till Börje Broberg. 044 5410 679
Boccia spelar vi i Seminarieskolans gymnastiksal fredagar klockan 14. Mer information ger Birgitta Nordström, 044 336 8060.
Herrklubben träffas torsdagen den 29.11 klockan 15. 
Vi tar emot anmälningar till Svenska Teaterns föreställning av musikalen Chess. Vår förening reser dit till en dagsföreställning en lördag eller söndag i februari - mars. Hör dig för om datum och resan till teatern.
En resa till Valamo kloster ordnas fredag-söndag 25.-27.1.2019. Om du vill delta bör du berätta det så fort om möjligt. SSVN:s medlemmar gör det till Börje på telefon 044 5410 679. Bindande anmälan görs senast 14 december 
Har du idéer, frågor eller förslag går det bra att ringa till föreningens sekreterare Börje Broberg på telefon 044 5410 679 eller skicka e-post till adressen ssvn@brev.fi. 
Svenska Synskadade i Östnyland
Svenska Synskadade i Östnyland rf håller stadgeenligt Höstmöte lördagen den 24.11 kl 13. På Kajutan Ågatan 33 E, Borgå. Styrelsen. 
Efter Höstmötet sjunger vi allsång med Ann-Maj Malmström och Ann-Lis Öhman. Svenska Synskadade i Östnylands fredagsträff den 30.11 är en kaffestund kl 10 – 11.30 med medlemmarna och rehabiliteringsrådgivare Ann-Catrin Tylli på Kajutan, Ågatan 33 E, Borgå
Svenska Synskadade i Östnylands fredagsträff den 7.12 är en punktskriftskurs med Paulina Hannus 4€/gång. Kl 10-11.30 på Kajutan, Ågatan 33 E, Borgå. 
Svenska Synskadade i Östnyland har gemensamt med HUN dator och mobil info med FSS:s IT-ansvarsperson Cristian Söderberg torsdagen den 13.12 kl 13-16, på Kajutan, Ågatan 33 E, Borgå.
Svenska Synskadade i Östnyland far tillsammans med Svenska Synskadade i Mellersta Nyland till Valamo Kloster den 25-27.1.2019. Vi åker med egen buss som startar fredagen den 25.1 kl 7.30 från Fredsgatans turisthållplats i Borgå. Kom med och njut av stillheten, tystnaden och naturen. Vi bor på klosterhotellet i två personers rum, dusch och wc finns på rummet. Bindande anmälan senast den 14.12 till Jonas tfn 040 964 4672  
Svenska Synskadade i Östnylands julfest är torsdagen den 14.12 kl 17.00 på restaurang Hanna-Maria, Mellangatan 6, Borgå. Vi äter julmiddag, 20€/person. Paulina spelar julmusik och vi sjunger tillsammans med Ann-Maj och Ann-Lis julsånger. Lucia kommer ca kl 17.10 Bindande anmälan senast den 4.12 till Kajutan på tisdagar och fredagar kl 9-10 tfn 019 581 115. Lovisaborna anmäl er till Jonas tfn 040 964 4672  
——

Vasa Svenska Synskadade
Tack till alla som deltog i den trevliga resan till Kroatien 2-10.10 för gott samarbete! Ett speciellt tack till våra AL Susanne Granholm och Peter Sahlsten som så förtjänstfullt hjälpte alla som behövde hjälp! Tack också till den fenomenala guiden Kristina Bosson och till Oravais Trafiks VD Niklas Iso-Aho för gott samarbete och chaufför Filip Hästbacka för fenomenal körning längs de serpentinvägar och trånga passage som finns i Kroatien!
Jag, Febe Mörk, vill även tacka för alla de gåvor, kramar och fina ord som ni gett mig! 
Medlemsträff på Lyktan. Måndag 5.11 kl.13 ordnas en medlemsträff på Lyktan med info av Siv-Britt Häggman gällande möjligheterna att lyssna på medlemsbandet och andra tidskrifter i taltidningsspelare. Välkomna med, speciellt alla som använder VICTOR! Anmäl er senast torsdag 1.11 till kansliet. 
MåBraDag på Norrvalla, tisdag 13.11.I samarbete med FSS, Folkhälsan och NÖSS ordnas höstens Må Bra Dag på Norrvalla tisdag 13.11 kl.9.30-15.30. Under förmiddagen kan man välja mellan följande alternativ: A= trivselcafé i Brasrummet, B= Seniordans i Idrottshallen, C= Spinning för de tuffaste! Efter lunchen föreläser Malin Knip om ACT-metoden i auditoriet. Dagen kostar 20€/person. Bussen startar i Sydösterbotten ifall intresse finns att delta, så välkomna med! Vid anmälan som är bindande bör du uppge i vilken aktivitet du vill delta i under förmiddagen. 
Sista anmälningsdag är måndag 5.11.
Årets julfest ordnas lördag 15.12 kl 16-20 på Norrvalla i Vörå. Vi samlas i Restaurangen Elsas Kök och blir serverade en trerätters traditionell julmiddag. Kvällens gäster är Ann-Katrine Burman och Yngve Lithén som sjunger och spelar både för och med oss. Allsång. Julevangeliet och julfesten avslutas traditionellt med att jultomten kommer på besök. Ta med en julklapp á 5€. Bussen startar från Närpes och kör Strandvägen via Vasa och riksåttan till Vörå. De som anlitar gemensam taxi från andra håll i distriktet ersätts av VSS med självrisken. Julfesten kostar 30€/person (i vilket ingår buss och middag) Busstidtabell meddelas senare. Bindande sista anmälningsdag är tisdag 4.12 före kl.14.
Vattengymnastik. Vattengymnastiken i samarbete med Folkhälsan fortsätter i Smedsby Folkhälsans hus fram till och med söndag 9.12. Grupp 1: kl.12.45-13.30 och grupp 2: kl.13.30-14.15. Ledare är Evelina Holmback tfn 044-347 0010. 
Punktskrift på Lyktan. Punktskriftsundervisningen fortsätter på Lyktan, varannan vecka fram till och med tisdag 11.12. Som punktskriftslärare fungerar Ritva Hagelberg och Margareta Öster.
Aktivt seniorliv på Lyktan.Höstens träffar för äldre synskadade i samarbete med Folkhälsan fortsätter enligt följande datum onsdagar 31.10, 14.11 och 28.11. kl.13-15.15 med Carina Blom (tfn 044-788 1026) och Maj-Britt Aspö som ledare. Alla hälsas hjärtligt välkomna till dessa tillfällen som oftast har någon gäst på besök!
Aktivt seniorliv i Närpes. Vi fortsätter höstens träffar för äldre synskadade i hotellet Red & Green med gemensam (frivillig och till självkostnadspris) lunch. Därefter diskussion, program och kaffe i samlingsrummet. Tisdag 13.11 och 11.12 kl.12.30-15.
Ledare Carina Blom, tfn 044-788 1026.
——
Åbolands Synskadade
Medlemmarna i Åbolands synskadade r.f. Kallas till stadgeenligt höstmöte Tisdagen den 13 November klockan 15.00 - 18.00 på Centret, Eriksgatan 5 A 9, Åbo.Efter Höstmötet så blir det Atlanten föredrag av Marianne Cygnel. Rubriken är någonting som ”Naiv Kokkolaflickas äventyr på stora Atlanten”. Detta hände 1975-76, före gps, och utan moderna tekniska hjälpmedel, dvs ungefär som på Columbus tid.
Servering och varmt välkommen. Transporter ordnas från Kimito och Pargas och dagen är avgiftsfri.
ÅS Julfest blir lördagen den 8.12 klockan 14-17.30. Styrelsen diskuterar gällande arrangemanget och programmet på sitt styrelsemöte 25.10 och återkommer till agendan i nästa FS tidning samt via medlemdbandet. Med vänlig hälsning till alla från styrelsen. 
——
Ålands Synskadade
Öppettider på Ankaret. Måndag – torsdag kl 09.00 -13.00. Borstbindning pågår på Ankaret på måndagar kl 11.30 – 14.30.
Fredagar är det simning på Folkhälsans Allaktivitetshus kl 13.00 – 14.00.
Punktskriftskurs kan ev. startas om intresse finns. Intresseanmälningar till Ankaret. Vi startar nu upp Bocciaspel igen. På onsdagar kl 12.00-14.30 spelar vi på Ankaret. En fikarast med kaffe och tilltugg utlovas. Eftersom det behövs fyra personer för att sätta igång ett spel, så behöver den som vill komma och spela anmäla sig till Ankarets kansli senast kl 12.00 dagen före, alltså på tisdagen. Då behöver ingen åka hit förgäves om intresset är svalt någon onsdag.
Den 12 november är det månadsträff på Ankaret kl 18.00. Vi gästas då av den nya synterapeuten på ÅHS, Åsa Rehn-Isaksson.
Det är språkcafé på Mariehamns stadsbibliotek onsdagen den 31 oktober kl 18.30. Temat denna gång är Röda Korset verksamhet och språkcafeét är öppet för alla pratglada personer i alla åldrar och det bjuds på fika. Kostar inget och ingen anmälan behövs.
Blindveckan är i år från en söndag till en söndag, dvs den 11-18.11.
Föreningen har höstmöte den 15 december kl 17.00 i Hotell- och restaurangskolans lokaler. Därefter kommer vi att förflytta oss en liten bit till julbordet som står uppdukat från kl 18.00. Mer information om detta kommer senare.