Synvinkel nr 3, 2020
———
Synvinkel är organisationstidning för Förbundet Finlands Svenska Synskadade. Tidningen utkommer med 8 nummer/år i svartskrift, punktskrift, som taltidning och som elektronisk version, se www.fss.fi/aktuellt/fs. Kan också fås som e-postbilaga. Årgång 109. 
Utgivare: Förbundet Finlands Svenska Synskadade rf, Parisgränden 2 A 1, 00560 Helsingfors. Tfn 09-6962 300. Chefredaktör: Henrika Jakobsson Tfn 044 712 3017, e-post: henrika.jakobsson@fss.fi. Meddelanden och annonser mottas av chefredaktören. 
Prenumerationer och adressändringar: FSS kansli, tfn 09-6962 300, e-post: kansliet@fss.fi
———
Ledare: Covid-19 påverkar också föreningsvärlden
”Hunden är viktig för hela familjen”
Viktigt nordiskt samarbete
Kolumn: Annorlunda skoldagar
Dags att skippa stillasittandet
Gränslösa möjligheter på nätet
Utblick: Ett samtal kan rädda dagen
Profilen: Från dammiga blanketter till ett nytt liv
Aktuellt
Aktuellt i distrikten
———
Ledare: Covid-19 påverkar också föreningsvärlden
Text: Matthias Jakobsson, verksamhetsledare
Föreningsverksamheten har inte undgått följder av Corona pandemin. Snarare kan man konstatera att inom föreningsvärlden är förändringarna delvis ännu mer framträdande. Distriktsföreningarna har varit tvungna att inhibera verksamhet och flytta årsmöten, evenemang och resor till en senare tidpunkt på grund av att en stor del av medlemmarna hör till en eller flera riskgrupper. 
På förbundet har arbetet förändrats, även om det inte har minskat. Kurser och seminarier är flyttade till hösten. Vårmötet flyttas till en tidpunkt då det är tryggt att hålla det. Kontakten med medlemmarna sker nu per telefon och målsättningen är att vara i kontakt med så många medlemmar som möjligt för att höra hur ni mår och om FSS kan stå till tjänst med någonting under pandemin. Ni får även gärna vara i kontakt med FSS om det är något ni funderar över eller vill föreslå.
Oberoende hur lång pandemin blir, kommer den att ha konsekvenser som sträcker sig flera år framåt. En konkret åtgärd som Veikkaus gjort, nämligen att stänga spelautomaterna, kommer att påverka finansieringen för organisationer under nästa år. Den 20.4 anmälde Social- och hälsoorganisationernas understödscentral (STEA), som delar ut Veikkausintäkter till social- och hälsoorganisationer, att ansökningsrundan för nya projektunderstöd för nästa år inte kommer att öppnas. I samma infobrev nämndes även att de utdelbara medlen för nuvarande verksamhet kan sjunka betydligt för år 2021. I behandlingen av understödsansökningarna för år 2021 kommer STEA att sätta större vikt än tidigare på verksamhetens målsättningar, förväntade resultat och kostnadseffektivitet. 
FSS har under de senaste åren arbetat metodiskt med att kristallisera våra målsättningar och förväntade resultat. Men det som STEA bör beakta är att den svenskspråkiga befolkningen är utspridd på ett stort område och densiteten av olika målgrupper är därför lägre än för motsvarande finska målgrupper. Det krävs alltså i förhållande mera resurser för att nå och stöda de svenska målgrupperna än de finska. Det här gäller i synnerhet målgrupper där majoriteten är i hög ålder och det finns en ovana att använda sig av digitala kommunikationsformer.
Det är även viktigt att regeringen kompenserar eventuellt bortfall av understöd med andra medel. Social- och hälsoorganisationernas förebyggande arbete är den bästa långsiktiga placeringen regeringen kan göra. Utan detta förebyggande arbete ökar belastningen på vår social- och hälsovård till en outhärdlig nivå.
 ———
”Hunden är viktig för hela familjen”
För 80 år sedan kom ledarhundarna till Finland i form av gåva till blinda krigsveteraner av grannlandet Sverige. I dag är ledarhunden ett omtyckt hjälpmedel och en självklar del av familjen hos personer med synnedsättning.
Text: Henrika Jakobsson
Den 29.4 uppmärksammas den internationella ledarhundsdagen och i samma veva firar ledarhundarna 80 år i Finland.  Ledarhundsföreningen i Finland tar tillfället i akt och uppmärksammar temaåret i media och i sina egna kanaler för att ytterligare sprida kunskap och information om ledarhundar. För tillfället finns det cirka 230 ledarhundar i Finland, men antalet lever hela tiden. 
Virpi Paananen vid Ledarhundsföreningen berättar att föreningen fungerar som intresseorganisation för dem som använder ledarhund och stöder hundägarna genom att bland annat ordna utbildningar. Utöver det är föreningens syfte också att informera om frågor gällande ledarhundar. 
– Det har hänt otroligt mycket på 80 år, från att ledarhunden var ett hjälpmedel för blinda krigsveteraner har det gått till att bli ett hjälpmedel som finansieras av staten och är tillgängligt för alla som har ett behov, säger Paananen. 
På 1940-talet var ledarhundarna ofta schäfrar eller rottweilers, hundraser som är starka både fysiskt och som har starka jaktinstinkter. Intresset för ledarhundar växte ändå stadigt också bland övriga personer med synnedsättning. Vissa började till och med själva skola sina hundar till ledarhundar. 
På 1960-talet fick Ledarhundsföreningen sin första skolade labrador, också den kom som gåva från Sverige. Här tog intresset för ledarhundar fart på allvar, eftersom labradoren ansågs vara en lättare hund att handskas med.  Labradoren som ledarhundsras gjorde att också kvinnor blev mer intresserade av att ha ledarhund. 
Labrador i snart fyra år
Anneli Iltanen har haft sin svarta ledarhundslabrador Nelli i snart fyra år. Hon har inte haft hundar i hemmet förut, men nog katter och två barn. Hon ville ha en ledarhund för att den skulle ge henne mer frihet att röra sig självständigt och för att hon inte alltid skulle vara beroende av färdtjänst och taxi. Iltanen lever ett aktivt liv och hunden kan stöda henne i det. 
– Det första halvåret var jobbigast. Jag fick hunden i oktober och den vintern var det halt och slaskigt ute.  Att vänja sig vid hunden och ömsesidigt lära sig av varandra tar sin tid. Det handlar mycket om försök och misstag under den första tiden. Men om man jobbar på och anstränger sig och får samarbetet att fungera flyter det sedan på, berättar hon. 
Idag följer Nelli med överallt, till och med då matte håller lektioner i vattengymnastik, även om hon då får vänta i ett annat rum. 
Nelli är en kär familjemedlem inte bara för sin matte, utan för hela familjen. Till skillnad från andra ledarhundar får Nelli ibland promenera med vanligt koppel och ibland får hon också besöka hundparker för att leka med andra hundar. 
– Jag vet inte hur vanligt det är att låta hunden leka med andra, men Nelli gör det. Hon har tydligt två sidor av sig själv, hon är både ledarhund och vanligt sällskapsdjur. 
Enda gången Nelli stannar hemma är om familjen eller Anneli ska resa någonstans, då kan det bli aktuellt att låta Nelli övernatta på annat håll. Ledarhundsskolan är också flexibel och kan vid behov sköta om hunden korta tider.
– Jag vill också berömma ledarhundskolan för att de är så duktiga när det kommer till att para ihop brukare och hund. Jag och Nelli har långt samma temperament. Vi är aktiva och sociala, men vi är också båda väldigt bestämda och envisa, skrattar Anneli. 
Samtidigt har hon förståelse för att ledarhunden är ett krävande hjälpmedel, den som använder sig av ledarhunden i vardagen måste själv vara i gott skick och orka rasta hunden och sköta om den. Utgifterna för hunden täcks i dagens läge av staten, men för 80 år sedan var hunden en dyr investering.
Väntetiden har blivit kortare
För tio år sedan kunde väntetiden för en hund vara två år, men i dag har den förkortats betydligt. Om man beviljas ledarhund som hjälpmedel genom centralsjukhusen är processen snabbt i gång, berättar Virpi Paananen. 
Motsvarar utbudet efterfrågan i dagsläget?
– Jo, det gör den. I bästa fall tar det cirka ett halvår att få en ledarhund från att man har ansökt om att få en. 
På 1980 talet började staten finansiera ledarhundar i sin helhet. Då utvidgade man också rätten till ledarhund. I dag kan man få en ledarhund eller en assistenthund på basen av behovet utgående från ett flertal olika diagnoser och sjukdomar. 
Finns det något negativt med att ha ledarhund, Anneli Iltanen?
– Nej, det skulle jag inte säga. Det finns såklart negativa sidor med alla sorters husdjur ibland, som att man är rätt bunden vid dem men jag hittar inget negativt att säga om ledarhundar i sig. 
Faktaruta: Ledarhunden är inget sällskapsdjur 
En ledarhund i arbete är inte något sällskapsdjur. Ledarhunden är ett hjälpmedel som gör det möjligt för en person med funktionsnedsättning att uppnå lika ställning i förhållande till andra. Med hjälp av en ledarhund kan en synskadad person röra sig och uträtta ärenden självständigt, samt avklara vardagliga sysslor. 
En ledarhund känner man lätt igen på selen. En ledarhund är på jobb när selen är på. 
En ledarhundsförare har enligt lagen en principiell rätt att röra sig överallt. Han eller hon kan gå på matuppköp, restaurang, bio, teater och besöka olika hobbyutrymmen. Föraren kan resa i kollektiva färdmedel och taxi tillsammans med ledarhunden. En restaurangägare kan till exempel inte neka en ledarhundsförare att besöka restaurangen genom att hävda på ett hundförbud. 
Andra hundar, som kommer för nära, kan göra ledarhunden osäker – speciellt för unga ledarhundar. Det är därför bäst att byta till andra sidan av vägen eller trottoaren om man möter en ledarhund medan man rastar sin hund. 
Källa: Ledarhundsskolan, NKL
Bildtext: 200 SYSTRAR OCH BRÖDER. Ledarhunden är etablerad och omtyckt i Finland trots att antalet ledarhundar i Finland inte är speciellt många i proportion till befolkningen.
Syntolkning: En svart labrador i ledarhundssele.  
———
Viktigt nordiskt samarbete
Text: Oscar Ohlis
Fler än fyra miljoner invånare i Norden uppskattas ha en funktionsnedsättning. Det nordiska rådet om funktionshinder, som representerar denna målgrupp, har i uppdrag att vara rådgivare inom alla sektorer i samband med det nordiska regeringssamarbetet. Här benar vi ut vad funktionshinderrådet egentligen går ut på. 
Även inom funktionshindersektorn finns det ett väletablerat samarbete som är viktigt för de nordiska länderna. Enligt Världshälsoorganisationen lever 15 procent av världens befolkning med funktionsnedsättning. 
I Norden, med en total befolkning på 26 miljoner invånare, betyder det att fyra miljoner nordbor har en funktionsnedsättning. Lägger vi till psykisk ohälsa, som i många fall är funktionsnedsättande, handlar det om många fler.
Rådet för nordiskt samarbete om funktionshinder lyder under Nordiska ministerrådet för social- och hälsopolitik, men har ett tvärsektoriellt uppdrag att vara rådgivande funktion för alla sektorer i det nordiska regeringssamarbetet. 
Funktionshindersrådet består av experter från Danmark, Finland, Island, Norge, Sverige samt Grönland, Färöarna och Åland. Hälften av rådsmedlemmarna väljs ut av regeringarna och hälften av funktionshindersorganisationer på nationell nivå. 
En viktig roll är att följa upp och driva på aktiviteterna i ministerrådets handlingsplan för området, däribland integrering av funktionshinderspolitik i relevanta politikområden och i ministerrådets egen verksamhet.
Nordiska ministerrådets handlingsplan för funktionshinderssamarbetet har tre fokusområden; mänskliga rättigheter, hållbar utveckling och fri rörlighet. 
Mänskliga rättigheter
Insatser som stärker kunskap och dialog om mänskliga rättigheter och funktionshinder samt Nordens röst internationellt
Syftet med dessa insatser är att skapa plattformar för kunskaps- och erfarenhetsutbyte och utveckling av effektiva instrument för implementering av CRPD.
Målsättningen är att genomföra insatser om bland annat jämförbar statistik och annan kunskap, forum för erfarenhetsutbyten, en nordisk masterutbildning och ett nordiskt forskningsprogram i funktionshinder och disability studies.
Projekt om urfolk och funktionshinder
Det finns generellt sett lite systematiserad kunskap om funktionsnedsättning och funktionshinder kopplat till de ursprungsfolk som finns i Norden, samer och inuiter.
Målsättningen är att stödja forskning, professionella nätverk och nordiska nätverk av personer med funktionsnedsättning och deras anhöriga från nordiska ursprungsfolk.
Projekt om barn och unga
Barn och unga med funktionsnedsättning har sämre hälsa och förutsättningar för delaktighet än andra barn.
Nordens välfärdscenter driver med finansiering från och i dialog med Nordiska ministerrådets barn- och ungdomskommitté NORDBUK ett projekt som samlar kunskap om situationen för barn och unga med funktionsnedsättning, samt om metoder och lovande praxis för hur barn och ungas röst kan stärkas inom skola och fritid.
Hållbar utveckling
Nordiska ministerrådet arbetar systematiskt för att stärka funktionshinderperspektivet i alla relevanta politikområden. Målet är att generera positiva förändringar som förbättrar tillgänglighet och stärker medvetenheten om funktionshinderperspektiv inom områdena arbetsmiljö och personalpolitik, möten/konferenser och kommunikation.
Rådet för nordiskt samarbete om funktionshinder driver på och följer upp denna utveckling.
Universell utformning och tillgänglighet 
Detta projekt kartlägger nätverk och tillvägagångssätt samt bidrar till genomförandet av fem delmål i Agenda 2030. Projektet genomförs av Nordens välfärdscenter tillsammans med nationella aktörer i de nordiska länderna, och samlar företrädare för de största funktionshindersgrupperna (syn, hörsel, rörelse, kognition, forskare, praktiker och politiker för dialog, utveckling och spridning av goda exempel för universell utformning, det som kan stärka utveckling mot ett Norden för alla.
Inkluderande arbetsliv i Norden: Uppföljning av redan organiserade seminarier om arbetsliv och personer med funktionsnedsättning.
Situationen för unga och vuxna med funktionsnedsättning på arbetsmarknaden präglas fortfarande av utanförskap. Nordens välfärdscenter driver ett projekt med framtidsperspektiv på arbetsliv, bland annat med fokus på innovationer och teknologi för en mer inkluderande arbetsmarknad. Målsättningen är bland annat att arrangera årliga expertseminarier och andra nordiska möten. Projektets insatser förbättrar kunskapen och stimulerar samarbete om statistik, metoder, insatser och projekt knutna till arbetsdeltagande och funktionshinder.
Fri rörlighet
Funktionshinderperspektiv i nordiskt samarbete om fri rörlighet stärker kompetensen om funktionshinderperspektiv hos de aktörer som utreder och föreslår lösningar för gränshindersfrågor, och ökar samtidigt kunskapen om gränshinderssamarbetet hos medlemmarna i Rådet för nordiskt samarbete om funktionshinder.
Årligen arrangeras seminarier som involverar relevanta aktörer inom till exempel gränshinderssamarbetet. Det innefattar också dialog med teckenspråksnätverket angående tolkordningar och mobilitet.
Studentmobilitet i Norden
EU och de nordiska länderna har målsättningen att studenter inom högre utbildning ska kunna genomföra hela eller en del av sin utbildning i ett annat land. Dessa mål omfattar studenter med funktionsnedsättning.
På grund av ett flertal barriärer som särskilt drabbar studenter med funktionsnedsättning finns stora skillnader mellan dem och andra studenter vad gäller de faktiska möjligheterna att studera utomlands. Projektrapporten Equity in student mobility in higher education beskriver dessa barriärer och formulerar rekommendationer om vad som kan förbättra förutsättningar för studentmobiliteten i Norden.
Ett flertal nordiska seminarier arrangeras med syfte att sprida resultaten från projektrapporten och i förlängningen öka mobiliteten hos studenter med funktionsnedsättning.
Tillgänglig samhälls- och stadsplanering 
Många av hindren för fri rörlighet, som särskilt drabbar personer med funktionsnedsättning, kan lösas genom samarbete inom sektorer med anknytning till stadsplanering.
———
Kolumn: Annorlunda skoldagar
Text: Gunilla Löfman
Det blev påsk och barnbarnen hade tid att prata med mormor, som var väldigt nyfiken på att få höra hur det är att gå i den digitala skolan. Albin går på fyran och Artur på femman. När de går fysiskt i skolan går de i samma skola som jag, deras mormor, gick i för över 60 år sedan. Skolan fick en tillbyggnad för några år sedan. När jag besökt skolan har jag kunnat konstatera att det är otroligt mycket som har ändrat sedan jag var skolelev. 
Jag minns tuberkulostesten då alla fick en plåsterlapp på bröstet. Under plåstret fanns något medel som visst skulle ge utslag om man hade tuberkulos. Jag minns också det underliga skåpet som släpades in i en av skolsalarna. Där stod vi hela klassen på led med överkroppen bar för att i tur och ordning kliva in i skåpet för att hålla andan medan det togs en röntgenbild av våra lungor. Det var då det, nu lever vi i coronatider. I tider som dagens elever kommer att minnas hela livet.
Albin berättar:
– Vi fick i uppdrag att konstruera en onyttig apparat eller maskin. Jag tänkte att en maskin behöver en motor och kom på att jag hade en trasig leksaksbil med motor. Jag skruvade loss motorn och hjulen och tänkte att motorn skulle kunna dra på något onyttigt. Hur det nu var så kom jag på att bilens hjul passade precis i en toapappersrulle. Jag behövde nog några extra händer för att få allt att fungera. Men snart hade jag motorn på en stol och en ställning med hjul på en annan stol. Toapappersrullen kunde snurra på ställningen. Sen var det bara att starta motorn och att med telefonen filma medan motorn surrade och drog bort pappret från rullen. Allt gick bra tills rullen var nästan tom. Det krånglade till sig när bara det papper som var limmat på rullen fanns kvar. Nu har vi en papperskorg överfull med toapapper. Det känns inte så nyttigt så jag tror nog jag klarade uppgiften riktigt bra.      
Artur förklarade att hans klass fick i uppdrag att under påsklovet bygga en hinderbana och han beskriver banan så här:
– Banan börjar med balansgång på plankor som ligger på pallar som ser ut som stubbar. Plankorna hittade jag under huset och mamma hjälpte mig att släpa fram dem. Innan balanserandet tar slut tar man käppen som lutar mot den sista plankan. Med hjälp av käppen får man tag i det grova repet som hänger i det gamla klätterträdet. Med hjälp av repet svingar man sig till trädet och klättrar upp en bit. På andra sidan av trädet lutar en stege mot en lång gren. Man ska klättra ned för stegen. Innan man når marken tar man tag i kofoten som finns bredvid stegen. Med hjälp av kofoten får man tag i gungan som hänger från en annan av klätterträdets grenar. När man lyckats sätta sig på gungan dinglar man med god fart både hit och dit. Det gäller att få fötterna på en av stenarna bredvid klätterträdet och att hållas kvar på stenen medan man kliver av gungan. Sen är det kvar att hoppa från sten till sten tills man med ett långt skutt är i mål.
– Vi har nog vanliga skoluppgifter också. När vi räknat eller skrivit i våra arbetsböcker fotograferar vi vad vi gjort och skickar bilden till läraren. På det sättet gör vi också med våra teckningar. Vi har bland annat målat coronaviruset, säger Albin.
Artur tillägger: 
– I engelskan gick vi ut och fotograferade olika föremål. Sedan beskrev vi på engelska vad vi fotat.
Pojkarna berättar att alla elever fick i uppdrag att gå ut i skogen för att plocka några grankottar. Kottarna hade de på tork några dagar så att de öppnade sig. Då fick de tag på fröna som de planterade i några byttor och småningom får de se hur många av fröna som grott.
Albins uppgift över påsken var att intervjua en äldre person. Han valde att intervjua mormor. Bland svaren jag gav fanns att min docka hette Pyttan, att vi var många barn som lekte spegel och trippa och att jag gillar att fiska med nät tillsammans med Albin och Artur. På frågan vad jag lärde mig skolan svarade jag att i finskan lärde jag mig att hevonen on häst, pappi on präst. När jag kommit så långt fyllde Albin i med att suola on salt, mallas on malt ja kaikki on allt. Han sa att den ramsan finns i hans skolbok. Tänk att det trots digitalisering och annan utveckling ändå finns något som är som förr i tiden.
Bildtext: HINDERBANA. Artur balanserar på banan. Han är strax framme vid käppen med vilken han skall få tag i repet så att han kan svinga sig till klätterträdet.
Syntolkning: En liten pojke balanserar på en planka i en skog. 
———
Dags att skippa stillasittandet
Text: Johanna Meriläinen
God sömn och avbrott i stillasittandet är viktiga komponenter i en hälsosam vardag. En god allmänkondition minskar bland annat risken för fallolyckor, sjukdomar i rörelse- och stödorganen, diabetes typ två och en rad andra sjukdomar. Men vilka sporter passar personer med synnedsättning?
Innan vi dyker in i mer specifika idrottsgrenar lönar det sig att bekanta sig med de uppdaterade motionsrekommendationer för vuxna och seniorer, lanserade av UKK-institutet i slutet av år 2019. Vi kan vänta oss uppdaterade rekommendationer för barn och uppdateringar för de anpassade rekommendationerna under våren 2020. 
För vuxna och seniorer baserar sig de uppdaterade rekommendationerna i att man först och främst börjar med att se till sina sömnvanor, det är basen för all aktivitet. Sedan fästs uppmärksamhet på våra dagliga vanor och betydelsen av pauser i stillasittandet. Hur viktigt det är att under dagens gång stå upp, röra på sig i hemmet och vara aktiv. När vi är i upprätt läge o pysslar i våra hem aktiveras våra muskler, skelettet belastas och blodcirkulationen förbättras. Utöver pauser i stillasittandet skall man också prioritera lätt vardagsrörelse som också har en positiv effekt. UKK-institutet lyfter upp att lätt vardagsrörelse inverkar positivt på blodsocker- och fettvärden, ökar på blodcirkulationen och gör att vi allmänt känner oss mer uppiggade. UKK-institutet uppmanar till pauser i stillasittandet alltid då du kan och till lätt vardagsrörelse så ofta som möjligt. Lätt sätt att minnas detta är att aldrig sitta längre än en timme i sträck och att försöka samla minst tiotusen steg dagligen. Dessa två tumregler kombinerat bidrar positivt till vår hälsa. 
Allmänkondition bidrar
UKK-institutet tar också upp de minimikrav som behövs för att upprätthålla en acceptabel allmänkondition. En acceptabel allmänkondition bidrar till att minska på vår fallrisk, minska på risken av sjukdomar i stöd- och rörelseorganen, hjärt- och kärlsjukdomar, typ 2-diabetes, cancer samt minska på risken av ett flertal andra sjukdomar. För att uppnå en acceptabel allmänkondition krävs att man utför rask motion minst 2,5h per vecka eller ansträngande motion minst 1h 15min per vecka. Dessa två definieras genom att under rask motion är man klart andfådd men kan prata och under ansträngande motion är man såpass andfådd att man inte kan prata samtidigt. Samt behövs träning som belastar och utvecklar vår muskelstyrka. UKK-institutets rekommendationer uppmanar oss till motion som belastar våra stora muskelgrupper minst två gånger per vecka i någon form av styrke- och uthållighetsträning.
Samma grundprinciper gäller också för de anpassade rekommendationerna. Dock är det alltid viktigt att diskutera med sin egen läkare och fysioterapeut om sådana restriktioner som är individuella för en själv. Prata alltid med en expert inom hälsovården innan du tar dig an en ny fysisk träningsform, ifall du är osäker passar den dig på ett individuellt plan. På ett allmänt plan kan vi se över vilka träningsformer som passar personer med synnedsättning. Säkerligen finns det mycket som är begränsat? Den tanken kan slå de flesta både seende, nysynskadade och personer som haft en synnedsättning en längre tid. Vi lägger lätt hinder för oss själva och andra som inte alltid baserar sig på fakta. Ofta är det den mentala biten som lägger hinder för oss innan våra egentliga fysiska restriktioner kommer emot. 
Många sporter att välja på
Vi tar en titt på de grenar som Finlands Paraolympiska kommitté säger att personer med synnedsättning kan tävla i; alpin skidåkning, skidskytte, skyttesport, boccia, golf, fotboll, bågskytte, judo, ishockey, bowling, terrängskidning, segling, cykling, ridning, schackspel, goalboll, triathlon, simning, styrkelyft och allmännidrott. Vi kan lugnt säga att grenarna är väldigt många, varierade och öppnar upp för att personer med synnedsättning klarar av det mesta som vem som helst annan kan ta sig an. Frågan är först och främst om de egna personliga intressena och motivationen. Sedan också om de lokala anpassningsmöjligheterna inom grenen och de individuella restriktioner som synnedsättningen eller annat möjligen ger. Men absolut oftast är det som hindrar oss från att vara aktiva mer på den mentala sidan än de faktiska fysiska hindren. Vi har häpnadsväckande exempel på individer med synnedsättning som varje gång de tar sig an ett träningspass eller en tävling visar med sitt exempel hur långt egen motivation och vilja att leva sitt liv på sina egna villkor med passion kan gå.
Nedsättning leder till minskad fysisk aktivitet
I en systematisk översikt om fysisk aktivitet hos äldre personer med synnedsättning som utkom 2016 av Smith, Bath och Howe (Physical Activity Among Older Adults With Visual Impairment: A Scoping review) framkom det att personer med synnedsättning deltog mer sällan i fysiska aktiviteter än personer som inte hade en sensorisk nedsättning och promenerade kortare sträckor överlag och var överlag mindre aktiva i sin vardag. 
De fann mer specifikt att desto större begränsningar man hade i själva synfältet desto mer betydande minskningar i fysisk aktivitet och promenader hos personen ifråga. Minskad synskärpa var associerat med restriktioner i många viktiga livsområden såsom läsning, arbete och också fysiska aktiviteter. Logiskt nog fann de att de aktiviteter som krävde mest visuell förmåga var de som minskade mest i samband med synnedsättning.
Gällande vad som var själva restriktioner fann man att personer med synnedsättning som var självständiga nog att röra sig från ett ställe till ett annat valde ändå mer sällan än sina seende motparter att till exempel delta i utomhusaktiviteter. Vad som hindrade personer från att delta i motion i gruppformat uppkom genomgripande rädsla av att stöta sig, rädslor över hur själva resan till motionsstället skulle gå och rädslor gällande hur kommunikationen med andra skulle fungera väl på plats.
Annat som man fann att stod i vägen för att delta i fysiska aktiviteter var själva byggnaderna och utrustningen och om de möjligen skulle vara otillgängliga för personer med synnedsättning. Studien fann mycket sådant som kan ge en hög igenkänningsfaktor från det egna livet. 
Är det värt mödan?
Nu kommer vi till frågan varför skulle det ändå vara viktigt att våga ta sig mod nog att komma över vissa av dessa trösklar? Varför skulle det vara värt att ta sig an mödan att prova tills man hittar det som passar en själv? 
Studien visar att bara ett sex veckor långt program med fysisk träning förbättrade deltagarnas fysiska allmänkondition, mentala tillstånd och balansen hos deltagarna (som hade synnedsättning). Den systematiska översikten hade sett över flera olika studier som alla undersökte sambandet mellan fysisk träning och hur den inverkar på personens fysiska funktionsförmåga hos personer med synnedsättning. 
De väldigt olika träningsformerna inkluderade bland annat hemträningsprogram, styrketräning, promenadträning och Thai Chi övningar och fann att alla dessa olika träningsformer i de olika forskningarna kom till samma slutsats. Det fanns en klar förbättring efter slutfört träningsprogram hos de personer som tränade - en förbättrad fysisk funktionsförmåga, förbättrad balans, förbättrad styrka och förhöjt förtroende i en själv och ens fysiska förmågor och en minskad fallrisk. En av studiens slutsatser är att deltagande i fysiska aktiviteter kan leda till märkbara positiva förändringar. 
Kommentar: 
Vi lever i ett samhälle som än idag lägger för många hinder i vägen för personer med synnedsättning att på lika villkor kunna delta i den fysiska aktivitet hen är intresserad av. Den systematiska översikt som refererats till i artikeln tar upp behovet av förändringar såsom till exempel skolning av tränare, mer utspridd användning av punktskrift i till exempel träningssalar och mer uppmärksamhet på belysning och markering inom och utanför byggnader. 
Inom FSS jobbar vi dagligen på flera plan för ett mer jämställt samhälle också gällande lika villkor att kunna delta i fysiska aktiviteter. Nu under epidemin, som fört med sig begränsningar, så är det värt att lägga extra uppmärksamhet på den dagliga aktiviteten i det egna hemmet, att man håller sig igång och inte sitter stilla för mycket. Samhället är inte rättvist och ställer till med hinder på vägen men det är mycket träning vi kan ta oss an redan nu idag, i våra egna hem, i vår näromgivning och när vi kommer över denna epidemi också i vår egen kommun. 
När man vill prova på något nytt så till exempel genom att ta med sig en vän de första gångerna kan märkbart sänka på de rädslor som de nya kan föra med sig. FSS distriktsföreningar ordnar också en hel del anpassade motionsformer var det är tryggt att komma igång. 
Jag hoppas att du fortsätter eller tar till dig nytt mod att försöka hitta de träningsformer som passar just dig. För när det kommer till kritan så verkar det egentligen inte spela en så stor roll på vilket sätt man är fysiskt aktiv - utan det viktigaste är att man är aktiv. Ifall du känner att du är i behov av mera stöd för att komma igång kan du kontakta din lokala rehabiliteringsrådgivare för mer personlig rådgivning och stöd.  Vi finns här för er!
———
Gränslösa möjligheter på nätet
Text: Cristian Söderberg
Att äta middag eller dricka en kopp kaffe tillsammans virtuellt har plötsligt blivit ett vardagligt sätt att hålla kontakt. Nu om någonsin testas både IT-kunskaper och olika plattformar för att mötas virtuellt. 
I dessa tider märks det hur viktigt det är att ha kunskaper och färdigheter i IT.  Då den fysiska sociala kontakten bland människor minskat drastiskt, har samtidigt kontakten i den virtuella världen ökat.  
På FSS har de sedvanliga träffarna i mötesrummen och kontor mellan personal, arbetsgrupper och styrelse ändrat form och sker nu i virtuella mötesrum på webben. En del seminarier, som bokats in tidigare under normalläget, har på snabb varsel omformats till det virtuella och förflyttats till nätet.
Det kan finnas en mental tröskel då man måste ta sig an ett nytt sätt att kommunicera och delta i gruppsamtal på nätet. Det kan också vara aningen arbetsdrygt att få tekniken att samspela till en början. Men då man blivit bekant och lärt sig dessa nya sätt att kommunicera samt fått tekniken att fungera för första gången, så blir det lättare att delta i fortsättningen. De olika virtuella mötesplattformarna är inte perfekta, men de flesta av de populäraste webbmötessystemen är till största delen tillgängliga och användbara för förstoringsprogram- och skärmläsaranvändare.
Skype har länge varit den universella lösningen för gruppsamtal på webben och är så gott som synonym för webbmöten och -samtal. Det har vid behov varit möjligt under en längre tid att delta i FSS rf:s styrelsemöten via Skype. Skype är beprövat och fungerande, också för synskadade. FSS personal- och arbetsgruppsmöten har den senaste tiden skett i Google Meets, som bland annat möjliggör smidigare möteskallelser via kalendern och e-postutskick.
Microsoft Teams är en annan liknande plattform, som används av många organisationer i dagens läge. Utvecklingen inom system för webbmöten har den senaste tiden gått snabbt framåt och många olika plattformar för webbmöten har dykt upp. Detta är i sig är en bra sak, men också en utmaning, då man måste vara flexibel och lära sig alla dessa olika system samt att få tekniken att fungera oberoende av plattformen. Dessa olika system fungerar dock på samma sätt och följer samma riktlinjer det vill säga att ansluta sig till och delta i ett virtuellt möte går enligt samma procedur. I de flesta fallen får man av anordnaren en e-post, som innehåller en länk till mötet. Genom att följa länken så skickas man med webbläsaren till mötesplatsen och till nästa är det tur att ge tillåtelse åt sin webbläsare att använda datorns mikrofon och möjligtvis webbkameran. Som deltagare ska man ge sitt namn och sedan vänta på att man blir insläppt till mötet varefter diskussionen kan påbörjas.
Ett gemensamt krav för all dessa olika lösningar är att man behöver god datorvana, en mikrofon och givetvis högtalare för att kunna kommunicera. Bärbara datorer i dagens läge har inbyggd mikrofon och högtalare, dock är t.ex. USB-hörlurar med mikrofon det bättre redskapet, då ljudkvaliteten i dessa är bättre och minskar på ljudrundgång. 
Faktaruta: Exempel på olika plattformar och appar
Skype– Finns både som webbversion, skrivbordsappversion och telefonappversion. Man behöver ett Skype- eller Microsoft-konto för användning.
Whatsapp – Smarttelefonapp med vilken man kan skapa gruppsamtal för upp till fyra personer från sina kontakter. 
Google Meets – Webbversion med möteslänk för deltagare. Som deltagare behöver man inte ett Google-konto för att delta.
Microsoft Teams – Microsoft har börjat utveckla Teams i högre grad. Företag och organisationer som använder sig av tjänsterna i Microsofts moln kan utnyttja Teams. Deltagare behöver ej ett konto för att delta i Teams -möten och man kan delta antingen via webbläsare eller en skild skrivbordsapp.
Exempel på andra sätt att hålla kontakt med sina bekanta under dessa tider: Vanliga telefonsamtal, SMS textmeddelanden, e-post.
 ——— 
Utblick: Ett samtal kan rädda dagen
Text: Ilona Salonen, tf. verksamhetsledare för SAMS 
Har du ringt någon idag? Har någon ringt dig? Bland alla nya tekniska verktyg och digitala lösningar, har vanliga telefonsamtal överraskande blivit en av coronatidens många nya innovationer. Vi uppmanas att ringa upp folk och höra hur de mår, fråga om de behöver hjälp eller bara byta tankar en stund. Ett enkelt, vänligt samtal kan för många vara dagens räddning.
Det är mycket gott coronakrisen fört med sig. Vi har mött en ny solidaritet och vilja att tillsammans bekämpa det omöjliga, ett nytt virus som attackerar vårt samhälle. Mycket är dock svårt speciellt för dem som hör till riskgrupperna, de äldre, de ensamma, de med olika svårigheter i vardagen. Isoleringen har gjort ensamheten mer tydlig. Men samtidigt har viljan att hjälpa och stötta vuxit med enorma steg. Nya idéer och förfaringssätt stiger upp som vårblommor omkring oss.
Den 17 april inledde statsrådet med statsminister Sanna Marin och republikens president Sauli Niinistö i spetsen kampanjen ”Finland fixar det”. Ett av målen i kampanjen är att stärka medborgarnas känsla av samhörighet och framtidstro. Vi ska blicka framåt och lita på att när vi övervunnit de omöjliga, finns det en framtid. Kampanjen vill synliggöra hur finländarna hjälper varandra för att klara sig genom den tunga tid vi nu lever i. Kampanjen välkomnar alla organisationer att komma med och ger dem en viktig uppgift att nå ut till dem som behöver hjälp.
Här behövs vi alla.
Har du mött dessa vardagens hjältar? Eller är du kanske själv en av dem! En av dem som överraskat sin medmänniska med ett glatt bemötande och ett nytt initiativ? Ringt upp och frågat hur den andra mår, erbjudit hjälp, kommit med kaffebullar, föreslagit balkongträffar eller gemensamma sångaftnar via nätet? Kanske sänt en inbjudan till karantänsdansen med Guns Rosor i Österbotten, som hade över tiotusen deltagare via den strömmade sändningen!
Men den hjälp som behövs slutar inte med att coronakrisen någon gång är över. Förmågan att vara med i varandras vardag är fortfarande en gemensam angelägenhet. Vi kan få hjälp, men vi kan också hjälpa andra bara genom att ringa upp bekanta vi sällan talar med, fråga hur de mår och säga: tillsammans fixar vi detta.
Kommer att tänka på min gamla farmor med hörapparat, som miste synen sent i livet, men trots detta hade koll på hela släkten via telefon och möten. Hon välkomnade alla nya släktingar och behöll också dem som genom skilsmässor skulle ha blivit utanför kretsen. Hon var intresserad och nyfiken på allt som hände omkring henne. Det var den energin som höll henne vid liv ända upp till 95-års ålder. Hon fungerade också som vår egen FNB, för när man talade med henne fick en också höra hur släkt och bekanta mådde och vad som hänt i deras liv.
Ännu under sina sista år i vårdhemmet fick hon nya vänner av skötare, som kokade kaffe åt henne på natten när hon inte fick sömn och hann tala en stund med henne. Varje dag ringde hon sina barn eller barnbarn. Det var viktigt för henne att höra en vänlig röst, sa hon. Det fick henne att orka till följande dag och glömma ensamheten.
Jag har själv funderat mycket på framtiden på senaste tiden. Jag har nu jobbat snart ett år som tf. verksamhetsledare för SAMS. Under det här året firar SAMS tioårs jubileum och ett av mina första uppdrag var att fundera på hur vi ska fira SAMS år 2020. Jag gav jubileumsåret temat framtid och jubileet kulminerar inkommande oktober i Helsingfors med seminarium och fest.
I oktober är vår plan att tala om framtidens funktionshinderrörelse och hur vi vill att den ska se ut. Fastän vårens händelser har ändrat på hur vi ser och talar om framtiden, är det fortfarande viktigt att blicka framåt och försöka se det som kommer efter undantagstillståndet. Världen kommer att se annorlunda ut, det är säkert. Men därför är det viktigare än någonsin att funktionshinderrörelsens framtid är gemensam.
Jag hoppas att vi möts i festens tecken på dansgolvet i oktober och firar vår gemensamma framtid. Vi kommer att behöva varandra inom hela funktionshinderrörelsen. 
Tillsammans fixar vi det.
———
Profilen: Från dammiga blanketter till ett nytt liv
Text: Camilla Blomstedt
I april fyller FSS-aktiva Harold Henriksson 80 år. På grund av vårens undantagstillstånd blev intervjun med Harold förverkligad via telefon. Det blev varmt om örat under samtalet – ty mycket har hunnit hända på 80 år.
Harold Henriksson föddes i Pargas som det andra barnet i familjen. Hans äldre syster Harriet, yngre syster Henriette och lillebror Harry skulle senare också visa sig ha samma Stargardts-sjukdom som påverkar gula fläcken och därmed synen. För uppväxten spelade det ändå ingen roll.
Harolds far var gårdskarl vid huset där Pargas Kalks anställda bodde, men under kriget var pappan inte mycket hemma i och med placeringen vid luftvärnsbatteriet i trakten. Harold och hans äldre syster Harriet hann bo några år på gården innan de skickades till Malmö för att få en tryggare barndom. Syskonen placerades hos varsitt barnlöst par, som lyckligtvis höll kontakt sinsemellan vilket gjorde att Harold och Harriet kunde träffas.
– Från tiden i Sverige har jag enbart trevliga minnen, men jag har en förståelse för otryggheten och fasan krigsbarnen upplever i dag. Vi skickades med namnlapp runt halsen med ångbåt till och från Sverige. Det var trygga transporter där vi hade tanter med oss.
Livet efter kriget
Harold återvände till Finland 1945. I början pratade han skånska, så föräldrarna hade svårt att förstå honom, men småningom återvände språket och livet till sina vanliga spår. Harold gick från mellanskola till folkhögskola, och med hjälp av ett stipendium åkte han för ett år till Sverige på utbyte i Dalarna. Då folkhögskolan var avklarad jobbade han i Pargas med  ”nödhjälpsarbete”, han grävde ner köpingens vatten- och avloppssystem tills det år -59 blev dags för militärtjänstgöring i Dragsvik.
Två år senare blev Harold redovisningsmerkonom från svenska handelsinstitutet i Åbo. Det var under dessa tider som han märkte att han fick huvudvärk av att läsa. Det var inte frågan om någon synskada vid det skedet, men han fick sina första läsglasögon då. Runt samma tider blev han bekant med en tvåspråkig dam Eija, som gick finskspråkiga Lilla Hanken och stod och väntade på Pargasbussen vid hörnet av det som nu är Sydvästen, Åbolands Synskadades verksamhetscenter.
– Vi började prata på den busshållplatsen och på den vägen blev vi. Vi gick till biografen för att se en film men vi kom båda ut därifrån med nackspärr. 
Familjen flyttade efter arbetet
Harold arbetade på Pargas Kalk, eller Boulaget som det kallades, då livet med Eija tog ordentligt fart. På 60-talet flyttade många finländare till Sverige och -64 då Harold och Eija gift sig packade även de pinalerna för att flytta livet västerut.
Paret fick jobb på Ab Svenska Salpeterverken i Köping, där Harold jobbade med arbetarlöneräkningen och Eija i kassan. Det visade sig ändå att finländare blev sämre avlönade än svenskarna, och paret flyttade till Enköping, där Harold blev anställd vid företaget BAHCO. Arbetet var bra avlönat men monotont, och Harold utförde en Nordisk korrespondenskurs för produktionsingenjörer vid sidan om det tråkiga arbetet. Ett år efter dottern Isas födelse -66 blev hemlandet ändå lockande och paret återvände till Pargas.
Boulaget blev bekant igen, men några år senare flyttade familjen till Håkansböle då Harold blev kontorsföreståndare på Mineritfabriken i Mosabacka. Sonen Måns föddes i mars 1970, och då dottern Isa skulle börja skolan -73 ville familjen återvända till hemstaden Pargas, och då var det speciellt jobbet som administrativ chef vid forskningscentralen i Pargas som lockade.
– Kanske jag fick ett lite oroligt hjärta när jag var igång så mycket som barn.
Runt dessa tider skildes även Harold och Eija åt som vänner, och Harolds makuladegeneration blev fastställd vid Hucs ögonklinik. Harold måste ge upp körkortet och lära sig använda nya vardagshjälpmedel. På Pargas kalk flyttades han från forskningscentralen till blankettplaneringen där han jobbade flera år med den förstorande läsTV:n till hjälp.
Synnedsättningen som öppnade ögonen
1980 i mars blev Harold medlem i FSS. Ett år senare kallade personalchefen på Partek till ett möte där Harold fick beskedet att han beviljats invalidpension som stöd för omskolning. Efter den palavern lämnade Harold företaget.
Det hade funnits skäl och utrymme för bitterhet, men Harold fick snabbt tag i en ny vardag. Han gick en anpassningskurs på Näkövammaisten Ammattikoulu, där han hade tid att fundera på framtiden. Det ledde till fem års studier på sociala linjen vid Svenska social- och kommunalhögskolan.
–Tack vare min synskada och Partek, inte trots, fick jag ett tillfälle att omskola mig. Efter att jag blev färdig med studierna kom jag ut i världen och fick se den med helt nya ögon. Jag kunde lämna de dammiga blanketterna och fick ett nytt liv egentligen.
I slutet av 80-talet kom Harold ordentligt in i FSS verksamhet, då han började arbeta som först social-, sedan fritidsinstruktör vid förbundet. Arbetet var mångsidigt och innefattade rekreations- och motionsverksamhet, hjälpmedelsverksamhet, kursverksamhet, kontaktpersonsverksamhet och intressebevakning.
Hur kändes det då synen blev sämre och innan du kom igång med allt?
– Jag tog det med ro eftersom sjukdomen kom sakta smygande. Vi alla syskon har haft den i stigande grad till den punkt som sjukdomen är i dag. Det positiva med makula, om man kan kalla en funktionsnedsättning positiv, är att den håller sig på gula fläcken och man hinner vänja sig för varje steg som går framåt. Man måste bara uppdatera sina hjälpmedel då man behöver något nytt.
Samhällsengagemanget viktigt
I februari 1997 blev Harold pensionerad, men han gick inte sysslolös. I slutet av februari deltog han i en rehabiliteringskurs på Sjundeå Bad och blev bekant med Marianne Lindqvist från Lojo. På den vägen är de fortfarande, efter dryga 23 år tillsammans. Samtidigt fylldes vardagen av förtroendeuppdrag.
Från 1989 till 2011 satt Harold i ett streck som ordförande i kretsen, sedermera föreningen, Åbolands Synskadade. Efter en paus sitter han nu som ordförande igen.
Hur tycker du att FSS förändrats under åren?
–Man kan väl säga två steg framåt och ibland ett steg bak. Tekniken utvecklas i snabb takt, men utvecklingen syns inte alltid som en jämn båge utan det blir lite stagnation emellan. Men samhället har ändrats mycket sedan 80- och 90-talet då jag kom med.
Samhällsintresset menar Harold att kommit hemifrån tack vare sin pappa som satt bland annat i Pargas fullmäktige. Förutom synskadefältet har Harold även varit aktiv i Svenska hörselskadade i Åboland. År 1991, då det inte ännu var obligatoriskt för kommunerna, föreslog Harold att Pargas stad skulle tillsätta ett handikappråd. Så blev det, och Harold blev invald i rådet. Handikapprådet heter numera Rådet för personer med funktionsnedsättning, och när mandatperioden går ut nästa gång har Harold suttit med i 30 år.
–Vi är väldigt aktiva och håller på med tillgänglighetssyner. Det betyder att vi kollar att man kommer in i butiker och affärer och offentliga utrymmen och försäkrar att personer med olika funktionsnedsättningar har tillgång till allt de ska ha tillgång till.
Vad ser du som mest utmanande i dag för personer med synnedsättning?
–Fast vi jobbar för tillgänglighet och likvärdighet är vi alltid steget efter, men det som ändå stör mig mest är förhållningssättet andra ibland har. Det syns inte på oss alla att vi är synskadade om vi inte har vit käpp eller ledsagare. Förut då jag cyklade fick jag stanna, kliva över diket och titta på vägskyltarna riktigt nära för att se vad där står. Jag behöver ju hjälp, men kan lätt bli avvisad av personer som inte vet om min syn. Då svarar de bara ”det står ju där”, när jag frågar dem något.
Överlag ser Harold ändå positivt på samhället och sin tillvaro, och anser att attityder och atmosfärer blivit bättre under de senare åren. Framförallt de yngre generationerna är hjälpsamma, anser Harold.
– Det viktigaste är att funktionshinderrörelsen håller ihop och står på sig och kräver tillgänglighet och förståelse för att vi har lite problem ibland. Vi måste jobba tillsammans och jobba för hela gänget och inte bara titta på den egna funktionsnedsättningen.
Hur firar du din födelsedag?
–Jag får fira hemma i karantän och hålla kontakt via telefon med barn och barnbarn. Det var meningen att fira tillsammans med ett gäng andra 80-åringar, men det måste vi uppskjuta. Helt annorlunda än planerat, men man klarar sig så länge man får mat.
Samtalet avslutas inte i självömkan och jämmer över rådande coronaepidemi – tvärtom i en upplyftande sammanfattning och en ljus framtidsblick. 
– Jag har alltid haft en lite överoptimistisk syn på saker och alltid klarat av att hålla humöret uppe. Motgångar är en möjlighet till utveckling och det är så man kommer framåt.
Bildtext: 23 ÅR TILLSAMMANS. Marianne Lindqvist och Harold Henriksson träffades på FSS rehabiliteringskurs.
Syntolkning: Harold och Marianne sitter tillsammans i en ljusröd lädersoffa i ett vardagsrum. De tittar in i kameran och ser glada ut. 
Bildtext: GLADA HERRAR.  Per-Ole Ekstrand, Harold Henriksson och Bengt Ahlvik samspråkar glatt år 2006.
Syntolkning: Arkivbild på Per-Ole Ekstrand, Harold Henriksson och Bengt Ahlvik står utanför en byggnad och pratar glatt med varandra. 
———
Aktuellt
———
Apple lanserar ny version av Iphone SE
Text: Cristian Söderberg 
Denna vår lanserar Apple en ny version av den populära iPhone SE -modellen, som lanserades år 2016.
 Till sina fysiska former och utseende verkar den nya iPhone SE vara väldigt lik sin föregångare med hemknapp och de sedvanliga fysiska knapparna för ljudhantering och skärmlåsning.
Skärmens storlek har dock blivit en aning större till 4,7” och en skild ljudutgång för hörlurar finns ej mera. Hörlurarna ska kopplas med Apples Lightning -kontakt. Komponenterna inuti telefonen har uppdaterats och är för tillfället bland de effektivaste på smarttelefonmarknaden. Samma komponenter kan påträffas i de dyraste modellerna som till exempel iPhone 11. Telefonen kommer med nyaste iOS-versionen det vill säga 13 och man kan välja mellan 3 olika färger på skalet; svart, vit och röd.
Om man är i behov av en ny iPhone eller överväger att skaffa en iPhone så kan denna modell rekommenderas. Den billigaste varianten av nya iPhone SE med det minsta internminnet på 64GB kostar 499€.
———
Ny bok av Hannes Tiira

Fackboksförfattaren Hannes Tiiras (1955-2019) sista verk har utkommit på finska i april. 
Boken ”Hurtasta Porthaniin” ger läsaren en inblick i finländares liv på 1700-talet. Genom flera olika livsberättelser behandlar boken också den tidens levnadsförhållanden, samhällsprinciper och begrundar hur det var att vara finländare och vad den finska nationaliteten betydde för människorna som levde då. I boken behandlas bland annat kända namn som Pehr Kalm, Gabriel Porthan, Gustav Mauritz Armfelt och Arvid Horn. Men också vanligt folk, pigor, drängar och studerande gör sin röst hörd i verket. 
Under sin livstid hann Tiira ge ut 20 faktaböcker. Han var ständigt törstig efter information och kunde också presentera fakta på ett livfullt och varierande sätt. 
På fritiden var Hannes Tiira en ivrig fågelskådare. Han älskade att lyssna till fåglarnas sång och deltog ofta i fågelskådningsutflykter. Han tog också initiativ till att ordna fågelutflykter för personer med synnedsättning. 
Tiira föddes år 1955 i Helsingfors. Han studerade teologi och prästvigdes år 1978. När han var omkring 20 år gammal blev han helt blind. Han var aktiv inom olika synskadeorganisationer samt inom lokalpolitiken. Tiira blev 64 år gammal. 
———
Ögonsjukhuset i Mejlans närmare byggstart
Vården av ögonsjukdomar vid Helsingfors och Nylands sjukvårdsdistrikt koncentreras i framtiden till Mejlans sjukhusområde i Helsingfors.
Byggbolaget YIT meddelade på onsdagen att det ingått avtal med sjukvårdsdistriktet om den första fasen i byggprojektet. Ögonsjukhuset som ska heta Eksjukhuset väntas stå klart 2023.
Sjukhuset ska bland annat inrymma 15 operationssalar och 100 platser för poliklinikbesök.
Eksjukhuset byggs där Stockholmsgatan och Paciusgatan möts, på en tomt som ligger mellan Paciusgatan och Mejlans idrottspark.
Tidigare har kostnaderna för sjukhuset beräknats till 135 miljoner euro.
Källa: Hbl
———
FSS vårmöte flyttas framåt
FSS vårmöte som ursprungligen var planerat till den 16.5 flyttas framåt. 
Nytt datum för mötet finns inte ännu. FSS styrelse följer med regeringens rekommendationer angående coronaviruset. När läget tillåter kommer en ny kallelse till vårmötet att finnas i både Synvinkel och på Medlemsbandet. 
FSS vårmöte skulle i vanlig ordning ha ägt rum i Tammerfors. FSS hoppas på många deltagare på vårmötet när det väl blir av!
———
Aktuellt i distrikten
———
Norra Österbottens Svenska Synskadade
Med anledning av coronapandemin har vi inga träffar eller kurser på verksamhetscentret Fyren tillsvidare. För mer info följ med annonseringen i Medlemsbandet och på www.fss.fi/noss eller i ÖT:s föreningsspalt på lördagar. 
Verksamhetsledare Ann-Sofie Grankulla har förkortad arbetstid och jobbar delvis på distans medan undantagstillståndet råder. Men det går bra att som vanligt ringa henne på tfn 050-3795 658 och 06-7234 880 eller ta kontakt via e-post: noss@multi.fi. 
Man kan även ringa föreningens ordförande Bengt Ahlvik, tfn 0500-778 694 (under vardagar) eller via e-post: bengt.ahlvik@gmail.com.  
Har ni frågor som berör rehabilitering kan ni kontakta:
Peter Koskinen, tfn 050-471 2763 eller Ulla-Britt Ingman, tfn 050-5612 950.
I taltidningsärenden kan ni ringa Markus Känsälä, tfn 0400-555 704.
När det gäller IT-stöd kan ni kontakta Cristian Söderberg, tfn 050-4626 283.
Vi önskar alla läsare en fin vår, sköt om er!
Styrelsen och Ann-Sofie.
——
Svenska Synskadade i Mellersta Nyland 
Svenska synskadade i mellersta Nyland rf inhiberar alla medlemsträffar och evenemang denna vår 2020 pga. pandemirestriktionerna vi har i landet. Det innebär att vi också måste inhibera den planerade sommarutfärden till Sveaborg den 15.6.2020.
Föreningens årsmöte denna vår är framskjutet på obestämd tid. Styrelsen kallar till årsmöte så snart situationen det tillåter.
Folkhälsan har inhiberat Styrka och Balans samt vattengymnastiken hela denna vår och planerar att om möjligt starta sin gruppverksamhet igen i mitten av augusti.
Föreningens kansli och telefontider fungerar normalt. Det går bra att ringa kansliet under telefontiderna måndag – onsdag kl. 10 – 13 tel. 0400 269553 eller sända e-post kansliet@ssmn.fi om ni har något på hjärtat eller vill fråga något.
Håll också gärna kontakt med varandra i dessa svåra tider. Sköt om er och njut av våren! 
Ira Grandén, Distriktssekreterare, Svenska synskadade i mellersta Nyland rf, Parisgränden 2 A 1, 00560 Helsingfors.
——
Svenska Synskadade i Västnyland
Verksamheten i föreningen måste hålla paus på grund av de begränsningar som införts under undantagstillståndet. 
Styrelsen önskar ändå att alla som behöver hjälp av något slag  kontaktar styrelsens medlemmar om det är något de kan hjälpa med. En pratstund nu när de sociala kontakterna är avbrutna, eller med praktisk hjälp som styrelsen kan förmedla. På det sättet kan vi hjälpa till med att skaffa mat eller annat nödvändigt. Ring till exempel sekreteraren Börje Broberg på telefon 044 5410 679 så ordnar vi kontakterna.
Det mesta som var tänkt att skulle ske på sommaren är inhiberat. Det som vi ännu siktar medd att ordna är sommarlägret i Hangö, närmare bestämt i Lappvik, Högsands kursgård. Men säker bekräftelse kan vi ge först i juni. Vi ger närmare besked när situationen klarnar.
Eftersom vårmötet i mars måste inhiberas, kommer styrelsen att kalla till vårmöte så snart det finns möjlighet till det.
Vi hoppas att alla följer uppmaningarna och hålls hemma tills riskerna för smitta avmattas. Föreningen nås fortfarande på telefon 044 5410 679, eller e-post ssvn@brev.fi. Ta kontakt om du vill prata bort en stund eller om du har behov av hjälp med något.
 ——
Svenska Synskadade i Östnyland
Svenska Synskadade i Östnyland r.f stadgeenliga årsmöte lördagen den 18.4.2020 inhiberades. Mötet flyttas på grund av myndigheternas restriktioner samt risken för smittspridning och mötet kommer att hållas så fort det med hänvisning till medlemmarnas hälsa är tryggt att ordna. I detta skede är det svårt att uppskatta ifall de nuvarande begränsningarna fortsätter också efter den maj 2020, styrelsen.
Svenska Synskadade i Östnyland följer rekommendationerna enligt myndigheterna gällande coronaviruset att ställa in alla vårens och sommarens program. Vi fortsätter på hösten med våra månads-/fredagsträffar och utfärder. Följ med i Synvinkel, Medlemsbandet, på hemsidan och under "Föreningar" i tidningen Östnyland. Om du har frågor eller funderingar så tveka inte utan ring oss till Kajutan tisdagar och fredagar kl. 9-10 tfn 019 581 115. Andra tider till Jonas tfn 040 964 4672. Vardagar mellan kl. 9-15 är Ann-Catrin anträffbar per telefon 040 511 3345.
——
Vasa Svenska Synskadade
Styrelsen är till för dig, ring någon av dem om du känner dig ensam och behöver någon att ”slänga ett ord med”:
Kerstin Lillbåsk, viceordförande tfn 050-369 5997. Bernt Snygg, ledamot tfn 050-520 6235. Marita Carlson, ledamot tfn 0500-201 666. Marjatta Lönnqvist, ledamot tfn 050-350 7246.Barbro Puharinen, ledamot tfn 050-323 5941. Peter Sahlsten, ledamot tfn 050-588 5103.
Kamratstödsgruppen har även kontaktat dig under den här exeptionellt konstiga tiden. 
Ingen sommarteater i år. Styrelsen hade planerat att vi skulle åka till Petalax och se Bykiston, men pga. Corona ställde teatersällskapet in alla föreställningar. Vi tar nya tag nästa sommar! 
Trivselcafé aktivt seniorliv i samarbete med Folkhälsan har avslutats för denna vår. 
Trivselcafé inleder höstterminen onsdag 26.8 kl.13-15.15 i Glaskabinettet vid Folkhälsanhuset i Vasa centrum. Fortsätter sen varannan onsdag fram till och med 2.12. med Maj-Britt Aspö och Carina Blom som ledare.  Mera info av Carina, tfn 044 788 1026.  
Punktskriftskurser har avslutats för i vår. Kurserna börjar på nytt onsdag 2.9 kl.10 – 13.30 med kaffepaus kl.11.30. Kursledare är Ritva Hagelberg och Margareta Öster. Därefter fortsätter kursen fram till och med onsdag 9.12. Platsen är densamma, eller våning 2 i ÖF:s utrymmen.
Kontakta kansliet om du är nybörjare men är nyfiken på att börja lära dig ett nytt språk.
Vattengymnastiken i samarbete med Folkhälsan i Smedsby, har avslutats för denna vår. Vattengymnastiken fortsätter till hösten. Datum, veckodag och kursledare ännu inte klart utan meddelas så fort vi har den informationen. 
Sommardagen i Åminne, Malax, onsdag 27.5 är även inhiberad, tyvärr!
Men – håll ut – vi har flyttat i princip ”hela dagens koncept” till november. Då ordnas en Må bra-dag på Norrvalla i Vörå, onsdag 18.11 kl.9.30 – 16.00. Synpedagog Krister Inde från Sverige är med oss hela dagen. Det blir även tillfälle till diskussion med honom efter lunchen, samt trevligt sångprogram med tillfälle till en svängom i gymnastiksalen där Tomas Fant sjunger och spelar för oss. Mera info under hösten, men boka in dagen i din kalender!
Resan till Kalmar och Öland flyttas fram till 17 – 22.8.2020.
Resan görs i samarbete med Oravais Trafik Ab (OT). Ifall myndigheterna i både Finland och Sverige tillåter, åker vi på resa i augusti i stället för juni. Öland är lika fint då.
Programmet och priset är detsamma och vi åker med OT:s splitternya buss som rymmer 65 personer. Eftersom resan flyttades fram har några meddelat att de inte kan komma och därför har det frigjorts några extra platser. Kontakta kansliet för mera info.
Obs! Resan blir av endast om det är tryggt att åka – varken OT eller VSS tar några som helst risker, du som resenär skall känna dig trygg!
Stiftelsen svenska blindgården sponsorerar alla ordinarie medlemmar med 100€/person.
Har du frågor, kontakta Febe Mörk under kanslitiden, som fungerar som reseledare.
På vita käppens dag, torsdag 15.10 kl.19 har vi reserverat 40 platser på rad 2-6 och rad 9, för att se ”AYN-en katastrofal kontorskomedi” med syntolkning. 
Priset är 31€/person och ledsagare går som vanligt gratis. Anmälan senast onsdag 7.10.
När corona är borta eller när det är tillåtet att träffas, då skall vi beställa en buss och åka på utflykt till någon trevlig plats! 
Bara umgås, äta gott och skratta tillsammans, som vi brukar!
Håll ut och håll er friska, så ses vi snart igen .
Kontaktinformation:
Alla anmälningar görs till verksamhetsledare Febe Mörk på tfn 045-321 3320 (må-to kl.10-12) eller per e-post: vasasynskadade@gmail.com.
Du hittar även info om oss på http://www.fss.fi/sv/distriktsforeningar/vasa samt på vår facebooksida: https://www.facebook.com/vasasynskadade.
Vår rehabiliteringsrådgivare Ulla-Britt Ingman är anträffbar i Vörå på Campus Norrvalla, måndag-torsdag på tfn 050-561 2950 eller ulla-britt.ingman@fss.fi.
——
Åbolands Synskadade
Styrelsen kan behandla ärenden per telefon eller via epost, kontakta ordförande Harold tel: 050 516 6520.
I det här skedet kan föreningen inte heller säga om det blir en medlemsutfärd i maj, andra medlemsträffar eller teaterresa med Hörsel i juli till Raseborg. Alla gemensamma aktiviteter beror på hur coronainfluenssan har kunnat stävjas. Nu gäller det för alla att använda sin fantasi för att hållas sysselsatt och aktiv genom böcker, musik, radio o tv-program, hushållssysslor och hantverk och glöm inte att motionera, stolgymnastik eller en promenad  allt duger bara du inte utsätter dej för smitta. Håll ut och ring någon om du vill prata. Kansliets telefon: 0400 15 13 22, vardagar kl. 12-15.
——
Ålands Synskadade
Kansliet på Ankaret nås på telefonnummer 0457 343 8950. Lämna gärna ett meddelande om du inte får ett svar direkt så återkommer vi så snabbt som möjligt. Du kan också skriva e-post till aland.syn@aland.net. Du kan också ta kontakt med vice ordförande Rolf Söderlund, 0457-3613634 eller via e-post rolf.soderlund65@gmail.com.
Coronaviruset påverkar aktiviteterna för Ålands synskadade på följande sätt:
Månadsträffarna flyttas fram tillsvidare.
Helsingforsresan som föreningen har planerat ställs in.
 Grundkurser i punktskrift är planerade, men vi återkommer med datum senare. 
 Borstbindningen flyttas fram, vi återkommer med de nya tiderna senare. 
Simning i Folkhälsans Allaktivitetshus flyttas också fram, vi återkommer med nya tider senare.
Vårmötet för Ålands synskadade var planerat hållas lördagen den 25 april, men behöver flyttas fram. Vi återkommer med en ny tid.
Vi planerar en del aktiviteter till hösten, men väntar med att spika datumen.
Ring gärna en vän eller en bekant, och glädja en medmänniska med din röst.
Sjukskötare Åsa Rehn-Isaksson, ÅHS, går att nå måndag-fredag kl. 8.00-9.00 på tel. 018 535 277. Be att få tala med Åsa.
Rehabiliteringsrådgivare Stina Nygård kan kontaktas på telefon 050 595 4377 eller vi ——
Annonser
——
Skördefest på Åland
Välkommen med på Skördefesten på Åland den 18–20.9!
Efter en lång isolation till följd av coronapandemin är de viktigt att återuppta gemensamma aktiviteter. Kom med på höstens höjdpunkt till Skördefesten på Åland.
Fredag den 18.9 incheckning kl. 8 i Viking Lines terminal i Åbo. Vi får Viking-
buffet-lunch på M/S Amorella. En taxi möter oss i Mariehamn och för oss till Strandnäs hotell. 
Vi åker med buss från hotellet på guidat besök i Mariehamns kyrka och därifrån åker vi till Ålands Synskadades aktivitetshus Ankaret i Johannebo med buss. 
Föreningen bjuder på middag, program och trevlig samvaro. 
Lördag den 19.9. Frukost i hotellets restaurang. Vi får en 6 timmars guidad skördefestrundtur med buss, inkluderande besök på ett antal valfria och särskilt utvalda marknadsplatser på den åländska landsbygden och lunch på pub Stallhagen i Grelsby.  Vi åker med buss från Strandnäs hotell till middag på restaurang Smakbyn i Kastelholm som drivs av Michael ”Micke” Björklund som har vunnit titeln ”Årets Kock” både i Finland och i Sverige. Rundvandring och en trerätters middag med fiskförrätt, köttvarmrätt & dessert och kaffe. 
Söndag den 20.9. Frukost i hotellets restaurang. Start ca kl 13.30 från hotellet till Viking Lines terminal. På M/S Grace får Viking-buffet-middag i restaurang Aurora. 
På söndag kommer de att ordnas program efter möjlighet och tid. 
Alternativt med flyg finns. 
Tilläggsuppgifter ger Jonas Lindström som även tar emot bindande anmälningar senast 31.5. Telefon till Jonas, tel. 040 964 4672.
Välkomna med allesammans!
——
Sommarläger på Högsand
Sommarlägret ordnas i kursgården Högsand, i Lappvik, Hangö den 27-29.8. 
Ansvariga lägerledare är Börje Broberg och Jonas Lindström.
Program
Torsdag: Besök i Rautaruukkis fabrik i Lappvik, middag och precisionslekar i Högsand. Bastu med grillkväll.
Fredag: Guidad skärgårdskryssning utanför Hangö. Gäddtarmen med sina hällristningar av sjömän som besökt Hangö under många hundra år, därifrån vidare till Gustavsvärns fästningsö. Alternativt en guidad tematur i Hangö. Middag i Hangö och på kvällen bastu och grillafton.
Lördag: Besök i Frontmuseet i Lappvik med möjlighet att vandra längs ”Krigsstigen”. Om tiden medger blir det besök vid Mannerheimstenen i Harparskog och besök i bunker och pansarhinder.
Under lägret kommer syntolk att medverka.
Logi, mat och aktiviteter plus resor mellan Högsand och utfärdsplatser under lägret ingår.
Du bör anmäla dig senast 25.6. För närmare information och anmälningar, kontakta Jonas, tel 040 964 4672 eller Börje, tel 044 5410 679. Meddela dieter och allergier samt behov av ledsagning och hjälpmedel. Lägret är öppet för alla distriktsföreningars medlemmar. Välkommen.
OBSERVERA: På grund av osäkerheten med Coronaviruset förbehåller sig ansvarspersonerna rätten att inställa lägret om restriktionerna fortsätter. 
——